ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2022 року
м. Київ
 
Справа № 761/14486/20
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/824/809/2021
Провадження № 51 – 5899 км 21
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:            
головуючого                       ОСОБА_1 ,     
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
засудженої                                                              ОСОБА_6 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100100006990 від 23 липня 2019 року, щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Тарандинці Лубенського району Полтавської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: 
АДРЕСА_2 , раніше судимої вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 
25 вересня 2008 року за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців, 
ухвалою Лубенського міського суду Полтавської області від 03 червня 2010 року направленої для відбування покарання у виді позбавлення волі, звільненої 
08 жовтня 2013 року умовно-достроково на 8 місяців 1 день,
за ст. 186 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, – ОСОБА_7 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано та звільнено її з-під варти в залі суду.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою і засуджено за те, що 05 червня 2019 року о 07 годині 20 хвилин вона, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , перебуваючи в кімнаті хостелу за адресою: 
АДРЕСА_3 , із застосуванням насильства, яке не було небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_9 , відкрито викрала у останнього мобільний телефон марки «Nokia 5», гроші в сумі 950 гривень, срібні браслет та ланцюжок з кулоном, чим потерпілому було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 5 193 гривні 60 копійок.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 – без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, при цьому в достатній мірі не врахував всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимою за ст. 186 ч. 2 КК, на шлях виправлення не стала та повторно вчинила аналогічний умисний злочин. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не зазначив належних та достатніх підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою.  
Заперечень на касаційну скаргу прокурора від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу прокурора обґрунтованою і просила її задовольнити.
Засуджена ОСОБА_6 у судовому засіданні вважала касаційну скаргу прокурора необґрунтованою та просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та кваліфікація вчиненого за 
ст. 186 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями               368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення – підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У ст. 75 ч. 1 КК України встановлено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.
Із вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання 
ОСОБА_6 врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_6 , яка раніше судима, визнала свою вину та щиро розкаялась. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Разом з тим, рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням у вироку не мотивовано щодо можливості досягнення мети покарання, а саме виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства. Судом не враховано, що ОСОБА_6 раніше судима за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, до неї було застосовано інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, через  порушення умов якого, її було направлено для реального відбування покарання у виді позбавлення волі, та у подальшому, будучи звільненою умовно-достроково, вона знову вчинила аналогічний умисний корисливий злочин проти власності за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства. 
Згідно з журналом судового засідання від 25 червня 2020 року та аудіозаписом цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, посилаючись саме на зазначені обставини, прокурор у судових дебатах просив призначити ОСОБА_6 за ст. 186 ч. 2 КК України покарання у виді реального позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.      
Суд апеляційної інстанції зазначені обставини належним чином не врахував, залишив поза увагою доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання через необґрунтоване застосування ст. 75 КК України, їх ретельно не перевірив, відповіді на них не дав, не обґрунтував свій висновок про можливість виправлення засудженої ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженій 
ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженої та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженої внаслідок м`якості.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора – задоволенню.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватою і засуджено, призначене їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, – ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                         ОСОБА_3