Справа № 127/7896/21
Провадження № 22-ц/801/1395/2022
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

23 серпня 2022 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Міхасішина І.В., Рибчинського В.П.,
з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Покоєвича Артема Олексійовича
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Романюк Л.Ф., повний текст якого складено 24 червня 2022 року
в справі № 127/7896/21
за позовом  ОСОБА_1 (позивач)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (відповідач),
за участі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа без самостійних вимог на предмет спору)
про скасування зайво нарахованої заборгованості по кредитному договору, 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
В березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Брайт Інвестмент» про скасування зайво нарахованої заборгованості по кредитному договору, в обґрунтування якого посилався на те, що 22.12.2006 між ним та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 22/12/2006/840-К/171, за яким банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 8 000,00 доларів США.
Для забезпечення повернення кредиту між сторонами був укладений також договір іпотеки двокімнатної житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зазначає, що він сумлінно дотримувався умов договору та здійснював щомісячно платежі на погашення кредитного договору. При цьому останній платіж було внесено 05.05.2015, однак у нього не збереглись усі квитанції на підтвердження внесення коштів. 
Відповідно до повідомлення № 0723/688 від 23.07.2020 первісний кредитор ВАТ КБ «Надра» відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право вимоги за кредитним договором № 22/12/2006/840-К/171 від 22.12.2006 року, а також право первісного іпотекодержателя за договором іпотеки від 22.12.2006 року.
Звернувшись із заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» він зазначив, що не заперечує щодо повернення отриманих грошових коштів при умові надання гарантійного листа, за яким «у випадку повернення на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» грошових коштів, сплачених ним на погашення кредитного договору від 22.12.2006, останнє не буде мати до нього жодних фінансових претензій, зокрема, буде знято іпотеку з нерухомого майна. Крім того, в заяві він просив надати деталізований розрахунок суми заборгованості за кредитним договором № 22/12/2006/840- К/171 від 22.12.2006, укладеного між ним та ВАТ «КБ «НАДРА» для можливості погашення заборгованості за цим договором.
У відповідь на вказану заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», йому було надіслано Гарантійний лист за № 1029/8-Б та Вимогу/Іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості від 29.10.2020 за №1029/7-Б, де зазначено, що станом на 21.07.2020 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 4 134,25 доларів 25 центів СІЛА, та складається з заборгованості по тілу кредиту - 2 236,33 доларів США та заборгованості за нарахованими доходами (процентами) - 1 303,95 доларів США.
Оскільки в порушення статті 1 та статті 20 Закону України «Про звернення громадян» ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не надало деталізований розрахунок боргу, а також договір про відступлення права вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», це викликало сумнів щодо законності дій останнього, а тому він звернувся зі скаргою на дії ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до Національного банку України.
Про результати розгляду скарги Національний банк України його повідомив про те, що 22.05.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було визнано переможцем публічних торгів в системі електронних торгів «Prozorro» щодо придбання активів АТ «КБ «НАДРА». Відповідно до договору № договору №718070_І_4 про відступлення прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» отримало право кредитора за кредитним договором № 22/12/2006/840- К/171 від 22.12.2006 року. Відповідно до додатку 1 до Договору відступлення сума заборгованості за Договором, яка була передана Товариству, становить 4 134,25 доларів США. яка складається з: основний борг - 2236,33 доларів США; відсотки - 1 303,95 доларів США; комісії - 593,97 доларів США. Товариство наголошує, що не нараховує додаткові відсотки, неустойки, комісії за придбаними активами, тому сума заборгованості за Договором визначена та нарахована Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в особі АТ «КБ «НАДРА» лишається незмінною.
Разом з тим, він визнає та погоджується оплатити залишок заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 236, 33 доларів США, тоді як ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» жодним чином не намагається довести правомірність нарахованої заборгованості та не надає доказів її нарахування.
З урахуванням зазначених обставин просив суд, скасувати зайво нараховану заборгованість за кредитним договором № 22/12/2006/840- К/171 від 22.12.2006, укладеного між ним та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у розмірі 1 897,92 долара США.
Рішення суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2021 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року замінено неналежного відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на належного ТОВ «Брайт Інвестмент».
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2022 року позов залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» 14 907,58 грн витрат на правову допомогу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
11 липня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Покоєвича А.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення, та постановлення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що ВАТ КБ «Надра» жодного разу не повідомляло позивача про наявність нарахованих відсотків та комісії. Так само його не було повідомлено про передачу права вимоги за кредитним договором від ВАТ КБ «Надра» до відповідача, а також не було надано будь-яких правовстановлювальних документів про це, тоді як він має право на отримання відповідної інформації як споживач. 
Крім того, апелянт вважає необґрунтованим стягнення з нього на користь відповідача витрат по оплаті професійної правничої допомоги, вважаючи таке стягнення необґрунтованим. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив судове рішення залишити без змін.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 09 серпня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.
Представник позивача - адвокат Покоєвич А.О., а також представник третьої особи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Представник відповідача - адвокат Ковальчук Є.М. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що 22.12.2006 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22/12/2006/840-К/171, відповідно до вимог якого банк надає позичальнику у тимчасове користування в умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 8 000,00 доларів США в порядку і на умовах визначених цим договором - п.1.1, при цьому сума мінімального необхідного платежу складає 135,00 доларів США - п. 3.3.2 договору.
Для забезпечення виконання умов договору між цими ж сторонами 22.12.2006 був укладений договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна житлова квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору про відступлення права вимоги 21.07.2020 року первісний кредитор ВАТ КБ «Надра» відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право вимоги за кредитним договором № 22/12/2006/840-К/171 від 22.12.2006 та право первісного іпотекодержателя за договором іпотеки від 22.12.2006 .
ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» із заявою, в якій зазначив, що не заперечує щодо повернення отриманих грошових коштів при умові надання гарантійного листа, що «у випадку повернення на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» ОСОБА_1 грошових коштів на погашення кредитного договору № 22/12/2006/840-К/171від 22.12.2006 ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не буде мати до ОСОБА_1 жодних фінансових претензій, зокрема ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» буде знято іпотеку з нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: двокімнатної житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та з проханням надати деталізований розрахунок суми заборгованості за кредитним договором № 22/12/2006/840- К/171 від 22.12.2006, укладеного 22.12.2006 між ВАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 для можливості погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором .
29.10.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» позивачеві ОСОБА_1 , у відповідь на подану ним заяву, направлено копію Вимоги про дострокове погашення заборгованості за 1029/7-Б та Гарантійний лист за № 1029/8-Б, за змістом яких станом на 21.07.2020 загальний розмір заборгованості за кредитним договором складає 4 134,25 чотири тисячі сто тридцять чотири) доларів 25 центів СІЛА, що складається з: заборгованість по тілу кредиту - 2 236,33 доларів США; заборгованість за нарахованими доходами (процентами) - 1 303,95 доларів США» (а.с. 27-28).
Відповідно до листа Національного банку України № 14-0004/76323 від 16.12.2020 за результатами розгляду скарги позивача, останнього повідомлено про те, що 22.05.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було визнано переможцем публічних торгів в системі електронних торгів «Prozorro» щодо придбання активів АТ «КБ «НАДРА». Відповідно до договору № 718070_І_4 про відступлення прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» отримало право кредитора за кредитним договором № 22/12/2006/840- К/171 від 22.12.2006 року. Відповідно до додатку 1 до Договору відступлення сума заборгованості за Договором, яка була передана Товариству, становить 4 134,25 доларів США. яка складається з: основний борг - 2 236,33 доларів США; відсотки - 1 303,95 доларів США; комісії - 593,97 доларів США. Товариство наголошує, що не нараховує додаткові відсотки, неустойки, комісії за придбаними активами, а тому сума заборгованості за Договором визначена та нарахована Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в особі АТ «КБ «НАДРА» і залишається незмінною.
Згідно договору № 22/04/21 про відступлення прав вимоги від 22.04.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відступило право вимоги, в тому числі по кредитному договору № 22/12/2006/840- К/171 від 22.12.2006 - ТОВ «Брайт Інвестмент».
Позиція апеляційного суду
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вважав не доведеними вимоги позивача, а тому прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Зокрема, суд першої інстанції виходив із того, що всі нарахування заборгованості по кредитному договору здійснювались первинним кредитором - ПАТ «КБ «Надра» відповідно до умов кредитного договору, а докази порушення прав позивача діями ТОВ «Брайт Інвестмент» відсутні.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Позивач просив суд відновити його права шляхом скасування зайво нарахованої заборгованості за кредитним договором.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі N 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі N 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі N 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі N 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі N 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі N 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі N 916/964/19 (пункт 7.3)).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини другої статті 16 ЦК України).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому повинно ґрунтуватися судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України).
Одним із елементів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Відсутність ясності приписів, зокрема через постійну їхню зміну, скасування, визнання протиправними, нечинними, може негативно вплинути на гарантування їх однакового застосування та на захист адресатів цих приписів від свавілля.
Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (пункт 57)).
Отже обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним і за умови доведеності порушення його прав, вони можуть бути відновлені шляхом скасування зайво нарахованої заборгованості.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
У постанові від 17 червня 2020 року у справі N 615/1499/17 (провадження N 61-38412св18) Верховний Суд зазначив про обов`язок відповідача спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача щодо відсутності певної події.
Позивачем ОСОБА_1 не заперечуються ні обставини укладення і зміст кредитного договору № 22/12/2006/840-К/171 від 22.12.2006, а також договору іпотеки на його забезпечення.
Договором передбачено, що Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 8 000 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Ціль кредитування визначена як «споживчі цілі» (п. п. 1.1-1.2 Договору).
Щодо плати за користування та управління кредитом, то пунктами 1.3.1, 1.3.2 відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 11% річних, а плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,42% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити Банку), зазначеним у п. 11. Цього договору. Плата сплачується в повному обсязі за кожний календарний місяць, протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом. 
Строк, на який позичальнику надано кредит встановлено до 22 вересня 2016 року (п. 1.4).
Договором передбачено також порядок надання кредиту та сплати заборгованості (розділ 3). Зокрема, договором встановлено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. п. 1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на вказаний рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. При цьому щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 135 доларів США. 
Отже для доведення повного і своєчасного виконання своїх зобов`язань за договором, позивач повинен надати належні і допустимі докази що місячної сплати мінімально необхідного платежі впродовж строку дії договору. 
До матеріалів позовної заяви позивачем додано квитанції про здійснення розрахункових операцій з погашення по кредитному договору (а.с. 20-24), які охоплюють період з січня 2014 року по травень 2015 року на загальну суму приблизно 25 000 грн, так як деякі копії є нерозбірливими, зобов`язання виконувалося в гривні, або в доларах США із зазначенням еквіваленту в гривні. 
При цьому позивачем не надано будь-яких розрахунків із зазначенням суми сплаченого ним тіла кредиту, відсотків за користування ним і плати за управлінням кредитом, що передбачені договором, тобто не доведено, що ним повністю і своєчасно виконано умови договору.
Позивач визнає наявність заборгованості по тілу кредиту в сумі 2 236,33 доларів США, проте вважає необґрунтованим нарахування банком відсотків в сумі 1 303,95 доларів США і комісії в сумі 593,97 доларів США, які передбачені умовами договору, що ним не оспорюється.
Натомість у відповідь на скаргу позивача листом Національного банку України від 16.12.2020 його повідомлено, що вказана заборгованість вказана в Додатку 1 до Договору відступлення суми заборгованості, укладеного між АТ КБ «Надра» і ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с. 32, а.с. 125-128).
Крім того, у відповідь на запит суду третьою особою Фондом гарантування вкладів фізичних осіб надано в електронній формі виписки за рахунками за кредитним договором від 22.12.2006 № 22/12/2006/840-К/171, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ КБ «Надра» (06.02.2015) по 25.08.2020, сформованих з Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду. 
Зазначене відповідає вимогам статті 514 ЦК України, відповідно до якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Порядок заміни кредитора у зобов`язанні встановлений статтею 516 ЦК України, відповідно до якої заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 
Тобто, єдиним наслідком неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) боржника про зміну кредитора у зобов`язання є можливість боржника виконувати зобов`язання старому кредитору і таке виконання вважатиметься належним виконанням. 
Позивачем не доведено, що в зв`язку з неповідомленням його про перехід права вимоги до нового кредитора, він продовжував виконувати зобов`язання попередньому кредитору, тобто ПАТ КБ «Надра».
Апеляційний суд наголошує, що позивачем у даній справі є ОСОБА_1 і саме він стверджував, що має місце протиправне нарахування відповідачем ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», правонаступником якого є ТОВ «Брайт інвестмент», заборгованості за кредитним договором, тоді як судом встановлено, що нарахування заборгованості відповідно до умов договору здійснювалося ПАТ КБ «Надра» до введення у ньому тимчасової адміністрації, і право вимоги за ним було передано відповідачеві на підставі договору, укладеного за результатами торгів.
Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. 
Отже в разі заявлення ТОВ «Брайт інвестмент» вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в судовому порядку, ОСОБА_1 вправі буде заявити проти цієї вимоги заперечення, які він мав проти первісного кредитора, в ТОВ «Брайт інвестмент» - довести їх. 
Проте сумніви ОСОБА_1 щодо нарахування і розміру заборгованості за кредитним договором не можуть підставою для її скасування за його позовом, так як він зобов`язаний в силу закону довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, а доведення не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Обґрунтованим є також рішення суду першої інстанції в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідності до статті 26 цього Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону). 
Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Згідно з положеннями частин першої-другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 552/5808/17 (провадження № 61-19076св19) тощо.
Як встановлено судом, на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги адвокатом Ковальчуком Є.М. надано: ордер від 30.04.2021 року (а.с.65), ордер від 27.05.2022 року (а.с.156), договір про надання правової допомоги № 5-ю між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та Ковальчуком Є.М. (а.с.175-178), додаткова угода № 2 до договору про надання правової допомоги № 5-ю від 28.04.2021 року (а.с.179-181), рахунок на оплату згідно акту про надання правової допомоги до договору № 5-ю від 28.04.2021 року на суму 3307,58 грн. (а.с.182), рахунок на оплату згідно акту про надання правової допомоги до договору № 5-ю від 28.04.2021 року на суму 6000,00 грн. (а.с.183), договір про надання правової допомоги № 10-ю від 28.01.2022 року між ТОВ «Брайт Інвестмент» та Ковальчуком Є.М. (а.с.186-190), додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги № 10-ю від 28.01.2022 року (а.с.191-193), рахунок на оплату згідно акту про надання правової допомоги до договору № 10-ю від 28.01.2022 року на суму 5600,00 грн. (а.с.194).
Таким чином документально підтвердженими є витрати на правничу допомогу адвоката Ковальчука Є.М. у розмірі 14 907,58 грн.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Саме така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.
Позивачем не доведено того, що сума заявлених до стягнення і фактично стягнутих судових витрат є неспівмірною, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги і в цій частині.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Покоєвича Артема Олексійовича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 24.08.2022
Головуючий: 	І.М. Стадник  	
Судді:  	І.В. Міхасішин   В.П. Рибчинський