ПОСТАНОВА                                                   
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2022 року
м. Київ
справа № 694/215/19
провадження № 51-4810км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                              ОСОБА_4 ,
 
прокурора                                                                     ОСОБА_5       
 
представників потерпілих – захисників            
(в режимі відеоконференції)                                    ОСОБА_6 
                                                                                       ОСОБА_7 
                                                           
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 – ОСОБА_9 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 січня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 4 серпня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 112017250140000785 від 8 липня 2017 року, за обвинуваченням
                                                           
                                                                   ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Озірне Звенигородського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
 
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286  Кримінального кодексу України (далі — КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 січня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за частиною 1 статті 286 КК та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 5 100 грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі частини 5 статті 74, статті 49 КК ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання.
Вирішено цивільні позови потерпілих.
Згідно зі встановленими судом обставинами ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 8 липня 2017 року близько 15:00, керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 ,  рухаючись у м. Звенигородці Черкаської області на перехресті просп. Шевченка та вул. Шмідта, порушуючи вимоги підпункту «б» пунктів 2.3, 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), не стежив за дорожньою обстановкою, був неуважний, під час повороту ліворуч на вул. Шмідта не надав переваги в русі і вчинив зіткнення з автомобілем «Suzuki SX4», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався прямолінійно через перехрестя в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) водій автомобіля «Suzuki SX4» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; садна нижніх кінцівок, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень. 
Пасажирка автомобіля «Suzuki SX4» ОСОБА_11 , 1992 р.н., отримала перелом правої ключиці зі зміщенням уламків, травму таза з переломом кісток справа, що згідно з висновком експерта № 02-01/1588 від 08 вересня 2017 року належать до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я; травму голови зі струсом головного мозку, садна обличчя, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень.
Пасажир автомобіля «Suzuki SX4» ОСОБА_12 , 1968 р.н., отримав закритий перелом обох кісток лівої гомілки, травматичний набряк м`яких тканин лівої гомілки, що за висновком № 02-01/1590 від 08 вересня 2017 року належать до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості,  які спричинили тривалий розлад здоров`я. 
Порушення ОСОБА_8 ПДР, а саме вимог підпункту «б» пунктів 2.3, 10.1, 16.13 ПДР, мають причинний зв`язок з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді заподіяння середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . 
 Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4 серпня 2021 року вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 січня 2021 року щодо ОСОБА_8   скасовано в частині вирішення цивільних позовів потерпілих та призначено у цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілих витрати на правову допомогу.
У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник вказує на незаконність судових рішень, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати вирок і ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи незаконність судових рішень, захисник посилається на суперечливі фактичні дані, які суд отримав з показань потерпілих та з висновків судово-технічних експертиз, а під час постановлення вироку неправомірно поклав їх в основу обвинувачення його підзахисного. Тобто фактично захисник просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж та, яку їм надали суди першої та апеляційної інстанцій, і посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
 
Також захисник вказує, що суд поклав в основу обвинувального вироку  недопустимі докази та проігнорував клопотання сторони захисту про визнання висновків судово-медичних експертиз недопустимими, хоча отримання медичних документів від потерпілих відбувалось з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а експерт зробив свої висновки, досліджуючи копії медичних документів, що також є відповідним порушенням.
Крім того, захисник вважає, що необґрунтована відмова судів у дослідженні доказів, наданих стороною захисту, призвела до порушення основних засад кримінального провадження, а саме змагальності сторін і свободи в поданні до суду своїх доказів та у доведеності перед судом їх переконливості.
Свої твердження про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону захисник мотивує тим, що суд у мотивувальній частині вироку не виклав чітко форми вини ОСОБА_8 , при цьому апеляційний суд, на думку захисника, не виправив помилок місцевого суду та належним чином не обґрунтував і не вмотивував судового рішення.
До касаційного суду надійшли заперечення представників потерпілих – захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в яких вони просили залишити оскаржувані судові рішення без зміни, а касаційну скаргу захисника – без задоволення. В своїх запереченнях представники потерпілих – захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначили про те, що суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та призначив покарання достатнє та співмірне вчиненому злочину.
Також до Верховного Суду надійшла заява захисника ОСОБА_9 про можливість здійснення касаційного провадження за його відсутності та відсутності засудженого.
Заслухавши доповідь судді, думку представників потерпілих – захисників      ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення касаційної скарги, думку прокурора, яка також заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви Суду. 
У касаційній скарзі захисник оспорює винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК. 
Суд першої інстанції встановив обставини кримінального провадження, заслухавши показання самого ОСОБА_8 , потерпілих, свідків та дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, й обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку належні та допустимі докази.
Зокрема, суд взяв до уваги показання самого засудженого, який хоча в судовому засіданні і вказував, що не визнає вини, однак під час судового розгляду зазначив, що повинен був пропустити автомобіль  «Suzuki SX4», д.н.з.  НОМЕР_2 , однак водій ОСОБА_10 в порушення ПДР перевищив швидкість, що і призвело до ДТП.Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що їхав зі швидкістю              40-50 км/год; а коли наближався до перехрестя загорівся зелений сигнал світлофора і автомобіль обвинуваченого не зупинився, а продовжив повертати ліворуч, не надавши йому переваги, внаслідок чого відбулось зіткнення.
Ці показання потерпілого узгоджуються з показаннями інших потерпілих, які перебували у автомобілі «Suzuki SX4» та підтвердили, що їх автомобіль, рухався зі швидкістю  50 км/год. Таку швидкість автомобіля, у якому їхали потерпілі, підтвердив і свідок ОСОБА_13 , який був очевидцем події, їхав слідом за автомобілем  «Suzuki SX4» та бачив, як на перехресті автомобіль «Mitsubishi Lancer» здійснив різкий поворот ліворуч, не зупиняючись на перехресті, та не надав переваги в русі автомобілю «Suzuki SX4», внаслідок чого сталась ДТП.
Крім того, в судовому засіданні були досліджені: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08 липня 2017 року з фототаблицею та доданою до нього планом-схемою, висновок експерта № 02-01/1589 від 01 вересня 2017 року, з якого суд установив, що внаслідок ДТП ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які належать до категорії середньої тяжкості, та легкі тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я; висновок експерта № 02-01/1588 від 01 вересня 2017 року, з якого вбачається, що внаслідок ДТП ОСОБА_11 отримала ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я; висновок експерта № 02-01/1590 від 01 вересня 2017 року, з якого встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.  
Також суд дослідив протокол огляду місця події від 19 вересня 2017 року з фототаблицею до нього та планом-схемою; протокол слідчого експерименту   від 21 квітня 2018 року зі схемою і фототаблицею до нього за участю потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які детально зазначили всі обставини ДТП і вказали місце розташування автомобілів до моменту ДТП, а також після неї; протокол слідчого експерименту від 21 квітня 2018 року зі схемою та фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_10 , який детально зазначив про всі обставини ДТП і вказав місце розташування автомобілів до моменту ДТП, а також після неї; протокол слідчого експерименту від 13 липня 2017 року зі схемою та фототаблицею до нього за участю свідка ОСОБА_8 , який детально розповів всі обставини ДТП і вказав місце розташування автомобілів до моменту ДТП, а також після неї;
Суд урахував дані, які містить висновок експерта № 706/720/18-23 від 30 липня       2018 року, та установив з нього, що в дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_8 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1,16.13 ПДР, що з технічної точки зору, знаходилось у причинному зв`язку з виникненням ДТП. З висновку експертів № 24305/18-52/26106/18-52 від 09 січня  2019 року вбачається, що з технічної точки зору, з урахуванням пошкоджень автомобіля «Suzuki SX4», отриманих у процесі контактування з деревом і знаком, положення транспортних засобів у момент зіткнення та зафіксовану слідову інформацію на місці ДТП швидкість руху цього автомобіля могла становити близько 38 км/год. Отже, водій автомобіля ОСОБА_10 не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до моменту зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer» шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виявлення небезпеки для свого руху, а причиною виникненням ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_8 вимогам пунктів 10.1 та 16.6 ПДР.
Крім того, суд дослідив копії медичних документів потерпілих і з урахуванням висновків судово-медичних експертиз, встановив отримані потерпілими тілесні ушкодження.
Такі докази суд визнав допустимими і правомірно поклав їх в основу обвинувального вироку. Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в суді доказами та у своїй сукупності вказують на винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Суд вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8           у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1  статті 286 КК, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Апеляційний суд підтримав висновки суду першої інстанції, послався на показання потерпілих та свідків, які узгоджуються між собою, при цьому спростував позицію захисту щодо перевищення потерпілим ОСОБА_10 швидкості руху, вказавши, що з показань свідка, який був очевидцем подій, та висновків судово-технічних експертиз не убачається таких даних.
Колегія суддів погоджується з висновками попередніх судів та вважає неспроможними доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК
Стосовно доводів захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження
У касаційній скарзі захисник вказує, що суди не взяли до уваги всіх фактичних обставин справи, які мали суттєве значення для встановлення істини                                   у кримінальному провадженні, надає свою оцінку дослідженим у суді доказам.
При цьому такі доводи касаційної скарги не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки суд не вправі виходити за межі фактів і обставин, установлених у судах першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, тобто перевіряти доказ на несумлінність, точність та несуперечність із фактичними обставинами справи, а також зіставляти ці дані з іншими доказами.
Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судами нижчих інстанцій.
 
Що стосується доводів захисника про порушення права на змагальність сторін, а саме безпідставну відмову в задоволенні клопотання про долучення CD-диска із зображенням місця події від 8 липня 2017 року, то Суд дійшов такого.
Усі доводи захисника були предметом дослідження суду апеляційної інстанції. Спростовуючи їх, суд правильно зазначив, що оскільки в ході досудового розслідування стороною захисту клопотання про приєднання диска не заявлялось, хоча про його наявність стороні захисту було відомо під час виконання вимог          статті 290 КПК і такий доказ відкритий не був, тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у приєднанні CD-диска із зображеннями місця події             від 8 липня 2017 року до матеріалів кримінального провадження, як доказу.
Разом із цим слід зазначити, що захисник, обґрунтовуючи вказане клопотання, не зазначив, які саме дані містить такий доказ та яке значення він буде мати в разі встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення. При цьому зміст касаційної скарги захисника також не містить мотивувань про дані згаданого           CD-диска та його значення для постановлення рішення.
З приводу доводів захисника про недопустимість як доказів висновків судово-медичних експертиз щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілих з тих підстав, що матеріали кримінального провадження не містять даних про їх отримання у процесуальний спосіб, а медичну документацію не було відкрито стороні захисту в порядку статті 290 КПК
Суд апеляційної інстанції належним чином спростував такі доводи і встановив, що під час ознайомлення в порядку статті 290 КПК з матеріалами досудового розслідування, у тому числі з даними проведених судово-медичних експертиз № 02-01/1588, № 02-01/1589, № 02-01/1590 від 01 вересня 2017 року, ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 не порушували питання про надання їм доступу до медичної документації, за результатами дослідження якої експерт сформував висновки.  
Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19), відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання статті 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті статті 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне визнання експертного дослідження недопустимим доказом і скасування на підставі пункту 1 частини 1 статті 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або під час здійснення судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.
Як зазначив суд апеляційної інстанції, в ході збирання доказів на виконання приписів частини 2 статті 242 КПК щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення виду та ступеня тяжкості заподіяних потерпілим тілесних ушкоджень сторона обвинувачення забезпечила проведення судово-медичної експертизи. Разом із цим під час апеляційного розгляду суд встановив, що медична документація надавалась експертам і це в судовому засіданні підтвердили потерпілі.
Враховуючи, що експертизи було проведено особами, які володіють спеціальними знаннями, мають право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними в суду не було.
Висновок експерта містить посилання на медичні документи, що були об`єктом експертного дослідження, а також перелік запитань, поставлених перед експертом. За наявності сумнівів щодо достовірності медичних документів, які були об`єктом експертного дослідження, сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК принципи змагальності й диспозитивності, на стадії дослідження доказів мала процесуальну можливість клопотати про надання відповідних документів, однак цього не зробила. Порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів не встановлено. 
При цьому посилання захисника про порушення права на змагальність, неповноту судового розгляду, а також невмотивованість ухвали апеляційного суду                         є необґрунтованими.
Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції та обґрунтування прийнятого рішення
Доводи апеляційної скарги захисника стосовно істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, аналогічні наведеним у касаційній скарзі доводам, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, з дотриманням вимог 404, 405, 407, 412 — 414 КПК, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
 
Такий детальний аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення та в повному обсязі перевірених судом апеляційної інстанції, не дає підстав вважати, що під час апеляційного розгляду були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі.
Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і вважає їх достатньо вмотивованими.
 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
Отже, колегія суддів погоджується з наданим судом апеляційної інстанції ретельним аналізом доказів та вважає, що у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, які згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» вказують на винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною 1 статті  286 КК.
Відтак, судові рішення постановлені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованими та вмотивованими, підстав для їх скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції колегія суддів не вбачає.
З огляду на це касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а судові рішення слід залишити без зміни.
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 січня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 4 серпня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_9  — без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
___________________                    _______________________                  ________________________
    ОСОБА_1                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3