Справа № 304/10/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

28 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В.,                                                        розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду від 10 лютого 2022 року (у складі судді Чепурнова В.О.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у січні 2022 р. 
       Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 грн. щомісячно, починаючи з моменту досягнення донькою повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) і до досягнення нею 23 річного віку або закінчення навчання.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що 12.10.2010 р. Перечинським районним судом ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, які народилися у шлюбі в сторін, у розмірі Ѕ частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 вересня 2010 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
       Рішенням Перечинського районного суду від 21.08.2015 р. шлюб між сторонами розірвано. Діти залишилися проживати разом із позивачем.
        ІНФОРМАЦІЯ_3 донька сторін досягла повноліття і є студенткою 1-го курсу програми бакалавра право – стаціонарної форми навчання Університету імені Коменського в Братіславі (юридичний факультет). Стандартна тривалість навчання згідно з закону 131/2002 – три роки.
       На перший курс навчання подала заяву 24.09.2021 р.
       Донька навчається на безоплатній формі навчання, але сплачує за проїзд, проживання, харчування, навчальні матеріали та страховий поліс.
       Також, донька сторін є студенткою ДВНЗ «Ужгородський національний університет», 01 вересня 2020 р. вступила на заочну форму навчання на філологічний факультет, освітня програма – журналістика, термін закінчення навчання – червень 2025 р. Загальна вартість освітньої послуги згідно з договором становить 50 400 грн. Згодом, із 02.12.2021 р. була переведена та зарахована на 2-ий курс економічного факультету заочної форми навчання.
Оскільки донька сторін паралельно навчається на двох факультетах на денній формі навчання (безкоштовно) і на заочні формі навчання (платно), вона не має можливості працювати та самостійно оплачувати освітні послуги.
       Позивач самостійно оплатила навчання доньки в ДВНЗ «Ужгородський національний університет» у сумі 18 300 грн. і кожні три місяці позивач сплачує страхові внески на доньку в розмірі 156,43 євро.
       Відповідач у добровільному порядку фінансову допомогу на утримання доньки не надає, хоча має таку можливість.
       Рішенням Перечинського районного суду від 10 лютого 2022 р. позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 05 січня 2022 р. і до закінчення донькою навчання чи досягнення двадцяти трьох років.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.
ОСОБА_1 просить скасувати це рішення у частині задоволених позовних вимог і прийняти нове (змінити), яким присудити стягнення із відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі, що не перевищує 2000 грн. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Узагальнені доводи скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не з`ясовано відомостей і обставин стосовно матеріального стану відповідача та можливість стягнення такої непомірної суми аліментів. Через відсутність вищої освіти відповідач може очікувати отримувати мінімальну заробітну плату в розмірі 5250 грн. на руки, що унеможливлює забезпечення дітей від першого шлюбу та дитини, яка народилася у другому шлюбі, також на утриманні відповідача знаходиться його дружина, яка ніде не працює, оскільки вимушена сидіти вдома з дитиною.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Узагальнені заперечення зводяться до необґрунтованості доводів апеляційної скарги та законності рішення суду першої інстанції. Указує, що відповідач навмисно офіційно не працевлаштовується для того, щоб із нього примусово не стягували аліменти, проте заробляє немалі кошти, надаючи послуги з будівництва та реконструкції будинків у с. Тур`ї Ремети. Із 2016 р. заборгованість відповідача зі сплати аліментів на дітей від першого шлюбу становить 270 000 грн.
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Суд виходив із того, що оскільки доказів, які б могли вказувати на повну неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку повнолітній доньці, суду не надано, а ті обставини, що ОСОБА_1 на теперішній час ніде не працює та має нову родину, суд до уваги прийняти не може, так як відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду надано не було, тому вважає, що відповідач зі свого боку, як батько, спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчатися та, відповідно, самостійного доходу не має, у зв`язку з чим і потребує такої допомоги.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції – зміні, з таких мотивів.
Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції.
Судом першої інстанції було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2015 р. було розірвано (а.с.7, зворот).
У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5, 6, зворот).
Повнолітня донька сторін ОСОБА_2 із вересня 2020 р. навчалася в Ужгородському національному університеті на заочній формі навчання факультету журналістики (а.с.8, зворот), а з 02 грудня 2021 р. – навчається на заочній формі навчання факультету економіки цього ж навчального закладу (а.с.33, зворот, 34, зворот). Термін закінчення навчання – 30 червня 2025 р. (а.с.32).
Згідно з довідкою про відвідування навчання Університету імені Коменського в Братиславі від 24 вересня 2021 р., яка міститься у матеріалах справи, ОСОБА_2 являється легітимною студенткою 1-го курсу програми бакалавра права з стаціонарної форми навчання; тривалість навчання три роки, на перший курс навчання подала заяву 24 вересня 2021 року (а.с.30). 
Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач із травня 2021 р. по січень 2022 р. щомісяця сплачував 2040 грн. аліментів на ім`я позивача, що підтверджується відповідними чеками (а.с.45,46), у 2020 році відповідач сплачував аліменти в сумі 2040 грн. (а.с.47,49), а в 2019 році сплачував аліменти в сумі 2039 грн. і в сумі 2040 грн. (а.с.48,49).
Відповідачем у суді першої інстанції було додано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.56) відповідно до якого відповідач 08.09.2016 р. зареєстрував шлюб із громадянкою ОСОБА_6 , в цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народився син – ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.57).
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх доньки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні донька, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми донькою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення донькою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми донькою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_2 , яка є донькою ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжувала навчання, не працювала, не була заміжньою. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_2 можливості працевлаштуватися і одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.
У відповідача є дитина від іншого шлюбу, якій на момент розгляду справи апеляційним судом виповнилося 4 роки.                                         Жодних доказів того, що відповідач має хоч якийсь дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. на доньку, яка продовжує навчання, і ще плюс до того,         сплачувати аліменти на сина від першого шлюбу в розмірі Ѕ частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.6 зворот), а також утримувати дружину та сина, позивачем не додано, а судом першої інстанції не встановлено.                                                
Жодних доказів того, що відповідач володіє певним рухомими або нерухомим майном, матеріали справи не містять.                        
Тобто, позивачем не доведено, а судом не встановлено наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачем – 8000 грн., і в розмірі, присудженому судом першої інстанції – 5000 грн. Твердження позивача про те, що відповідач заробляє немалі кошти, надаючи послуги з будівництва та реконструкції будинків у с. Тур`ї Ремети, не доведене належними та допустимим доказами.                
Попри це, донька сторін продовжує навчатися у двох вищих навчальних закладах, на денній формі навчання і на заочній формі навчання, за яку необхідно сплачувати кошти, плюс витрати, пов`язані з навчанням, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний допомагати позивачеві утримувати їх спільну дитину.                                                
Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, пов`язано не лише з необхідністю оплати навчання, але покликано також забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти.                                        Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у частині стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання у розмірі 5000 грн., через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, належить змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. щомісячно, починаючи з 05 січня 2022 р. і до закінчення донькою навчання чи досягнення двадцяти трьох років.                                        
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Перечинського районного суду від 10 лютого 2022 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , (РНОКПП: НОМЕР_4 ; місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ) на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 05 січня 2022 року і до закінчення донькою навчання чи досягнення двадцяти трьох років».
3. Решту рішення залишити без змін.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
5. Повне судове рішення складено 28 червня 2022 р.

Судді: