ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 травня 2022 року	м. Дніпро	справа № 160/15961/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 ( суддя першої інстанції Боженко Н.В.) в адміністративній справі №160/15961/21 за позовом  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  до  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи-підприємця,- 
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області  звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в якому позивач просив стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у сумі 60 964,99 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 60  964,99 грн., який платником у добровільному порядку не погашено.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи-підприємця  задоволено.
Стягнуто податковий борг з платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у сумі 60  964,99 грн. (шістдесят тисяч дев`ятсот шістдесят чотири гривні 99 копійок).  
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,    ФОП ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить  скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове про відмову у задоволені позовних вимог.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1    ст.311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за ФОП ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 60  964,99 грн., який виник в результаті несплати у встановлений термін суми грошового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, а саме: 
заборгованість по податку на доходи фізичних осіб виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 55 817,68 грн., згідно: 
податкового повідомлення-рішення №0014183306 від 26.12.2019 р. термін сплати 27.01.2020 р. на суму 44 518,14 грн. (основний платіж); 
податкового повідомлення-рішення №0014183306 від 26.12.2019 р. термін сплати 27.01.2020 р. на суму 11 129,54 грн. (штрафна санкція);
податкового повідомлення-рішення №0014193306 від 26.12.2019 р. термін сплати 27.01.2020 р. на суму 170,00 грн.
заборгованість по адміністративним штрафам та іншим санкціям виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 510,00 грн., згідно:
податкового повідомлення-рішення №0014203306 від 26.12.2019 р., термін сплати 27.01.2020 р. на суму 510,00 грн.
заборгованість по військовому збору виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 4 637,31 грн., згідно:
податкового повідомлення-рішення №0014223306 від 26.12.2019 р. термін сплати 27.01.2020 р. на суму 3 709,85 грн. (основний платіж);
податкового повідомлення-рішення №0014223306 від 26.12.2019 р., термін сплати 27.01.2020 р. на суму 927,46 грн. (штрафна санкція).
Доказів оскарження вищенаведених податкових повідомлень - рішень до суду не надано, судом самостійно не встановлено.
Відповідно до ст. 59 ПКУ, у зв`язку із несплатою до бюджету сум податкового боргу сформована податкова вимога від 13.03.2020 р. №13022-58, яка була направлена на адресу платника податків засобами поштового зв`язку та отримана 14.05.2020.
З інтегрованої картки платника податків судом вбачається, що загальна сума боргу становить 60  964,99 грн., що також підтверджується розрахунком суми позову, що доданий позивачем до матеріалів справи.
Невиконання з боку відповідача обов`язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені законодавством строки стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом про стягнення податкового боргу у судовому порядку.
Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, який підлягає задоволенню, оскільки податковий борг є узгодженим, проте в добровільному порядку відповідачем на день розгляду справи не сплачений та складає 60  964,99 грн, тому підлягає стягненню.
Як з`ясовано колегією суддів, в даному випадку вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, у зв`язку з чим предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.
При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки ППР суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.
Наведене є однією із гарантій дотримання у податкових відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.
Відтак, дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у ППР статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене чи були правові підстави для її стягнення.
Саме така правова позиція щодо предмету доказування у подібних взаємовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 18 квітня 2019 року по справі № 813/2092/15.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Так, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (ч. 1 ст. 67 Конституції України).
Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.
Положеннями п. 59.1 ст. 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України).
За приписами п. 59.5 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Аналіз вказаної норми свідчить про відсутність обов`язку в контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.
Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.
Отже, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.
Водночас, податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.
У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.
Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 06.02.2018 року по справі № 826/12162/17, від 20.11.2018 року по справі № 804/7638/16 та від 04.12.2018 року по справі № 806/4015/15.
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п. 54.1 ст. 54 ПК України).
Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом на підставі, зокрема, у підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (абз. 1 п. 57.3. ст. 57 ПК України).
За змістом п. 58.1. ст. 58 ПК України визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Як встановлено колегією суддів, податковий борг на загальну суму 60  964,99 грн., який виник в результаті несплати у встановлений термін суми грошового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, а саме: 
заборгованість по податку на доходи фізичних осіб виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 55 817,68 грн., згідно: 
податкового повідомлення-рішення №0014183306 від 26.12.2019 р. термін сплати 27.01.2020 р. на суму 44 518,14 грн. (основний платіж); 
податкового повідомлення-рішення №0014183306 від 26.12.2019 р. термін сплати 27.01.2020 р. на суму 11 129,54 грн. (штрафна санкція);
податкового повідомлення-рішення №0014193306 від 26.12.2019 р. термін сплати 27.01.2020 р. на суму 170,00 грн.
заборгованість по адміністративним штрафам та іншим санкціям виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 510,00 грн., згідно:
податкового повідомлення-рішення №0014203306 від 26.12.2019 р., термін сплати 27.01.2020 р. на суму 510,00 грн.
заборгованість по військовому збору виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 4 637,31 грн., згідно:
податкового повідомлення-рішення №0014223306 від 26.12.2019 р. термін сплати 27.01.2020 р. на суму 3 709,85 грн. (основний платіж);
податкового повідомлення-рішення №0014223306 від 26.12.2019 р., термін сплати 27.01.2020 р. на суму 927,46 грн. (штрафна санкція).
Разом з тим, факт неналежного виконання з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкових зобов`язань підтверджується інтегрованою карткою платника, наявної в матеріалах справи.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що заборгованість відповідача по сплаті грошового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом у розмірі 60  964,99 грн., яка заявлена до стягнення за цим позовом, виникла в результаті несплати грошових зобов`язань, визначених на підставі відповідних ППР.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п. 59.5 ст. 59 ПК України).
З метою погашення податкового боргу контролюючим органом було виставлено ФОП ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» № 13022-58 від 13.03.2020, яка була надіслана ФОП ОСОБА_1 за його податковою адресою, а саме: АДРЕСА_1 , поштою рекомендованим листом (а.с. 14), та яка отримана відповідачем 14.05.2020.
Проте, виставлена ФОП ОСОБА_1 податкова вимога форми «Ф» № 13022-58 від 13.03.2020  останнім не була сплачена.
Абзацом 7 пункту 58.1 статті 58 ПК України встановлено, що форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Так, порядок та механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючими органами визначено Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, розробленого відповідно до статей 59 та 60 глави 4 розділу II Податкового кодексу України (з урахуванням статей 42 та 58 Кодексу), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 24.07.2017 року за № 902/30770 (далі – Порядок № 610).
Абзацом 1 пункту 7 розділу IV Порядку № 610 визначено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Абзацом 3 пункту 7 розділу IV Порядку № 610 передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Пунктами 42.1. та 42.2. статті 42 ПК України регламентовано, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Положеннями п. 95.1 ст. 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до   ст. 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом (п. 87.9 ст. 87 ПК України).
Абзацом 1 пункту 95.3. статті 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (п. 95.4 ст. 95 ПК України).
Таким чином, факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку зі сплати узгодженого грошового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого за загальними правилами розпочинається не раніше, ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у податкової інспекції для стягнення сум боргу існує 1095 днів з моменту виникнення податкового боргу. Положення наведених вище норм податкового законодавства обумовлюють висновок про те, що у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню судами підлягає факт узгодженості грошового зобов`язання, зокрема факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу, тощо.
Податкові повідомлення-рішення № 0014183306 від 26.12.2019, №0014183306 від 26.12.2019,  №0014193306 від 26.12.2019, №0014203306 від 26.12.2019, №0014223306 від 26.12.2019, №0014223306 від 26.12.2019 не оскаржені та є чинними, у зв`язку з чим сума податкового боргу по сплаті грошового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом у розмірі 60  964,99 грн, яка ним визначена, є узгодженою з платником податків.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б засвідчували припинення з боку відповідача  податкового обов`язку внаслідок самостійного перерахування платником податків коштів до бюджету у спірній сумі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки ГУ ДПС у Дніпропетровській області вірно визначено суму податкового боргу, додержано процедуру узгодження сум несплачених зобов`язань, податковий борг є узгодженим, у зв`язку з чим підлягає стягненню у встановлений ПК України спосіб.
Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору керується правовою позицією Верховного Суду визначеною у постановах від 24.04.2020 року по справі № 818/263/16, від 10.04.2020 року по справі № 813/7758/14, від 21.11.2019 року по справі № 821/1126/16, 09.10.2019 року по справі № 803/1101/15-а.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того,  не перевірення судом першої інстанції правильності нарахування податкової заборгованості та правомірності податкових повідомлень-рішень № 0014183306 від 26.12.2019, №0014183306 від 26.12.2019,  №0014193306 від 26.12.2019, №0014203306 від 26.12.2019, №0014223306 від 26.12.2019, №0014223306 від 26.12.2019, колегія зазначає,  що оскільки в даному випадку предметом доказування є: обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України тощо. При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки ППР суб`єкта владних повноважень, якими були визначені відповідні зобов`язання, не є предметом дослідження у справі (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2019 року по справі № 813/2092/15).
За таких обставин, колегією суддів не встановлено, за час перегляду справи в апеляційному порядку, порушення з боку контролюючого органу процедури стягнення податкового боргу.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 в адміністративній справі №160/15961/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 16 травня 2022 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва