КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
  
справа №759/7382/16-ц                                                                          головуючий у суді І інстанції: Шум Л.М.
провадження №22-ц/824/4956/2022                                                     головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
31 травня 2022 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Олійника В.І., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                                  Гайдаєнко В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів боргу по кредитному договору. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.01.2008року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ПАТ Комерційним Банком ПАТ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір про надання кредиту в розмірі 16946,78доларів США на термін дії до 28.01.2011року. Відповідач свої зобов`язання не виконав. Існує заборгованість перед банком на 23.03.2016р., в розмірі 80283,98доларів США., з яких:
14782,64 дол.США-кредитна заборгованість; 22385,31доларів США. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 280,41доларів США. - заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня 59103,46доларів США, 9,58 штраф фіксована частина, 3822,59 доларів США штраф процентна ставка. При цьому посилається на договір поруки, який був укладений між ОСОБА_2 та позивачем по справі. У зв`язку з чим просив стягнути зазначені суми з відповідачів, а також судові витрати по справі.
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2016 року було вищезазначений позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» борг в розмірі 14782,64 дол.США,кредитна заборгованість; 22385,31доларів США. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 280,41доларів США. - заборгованість по комісії за користування кредитом. В частині задоволення позовних вимог стягнення пені та штрафних санкцій відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати 15715грн 59коп. (пятнадцять тисяч сімсот п`тнадцять грн 59коп.). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати 15715грн 59коп. (п`ятнадцять тисяч сімсот п`тнадцять грн 59коп.).
09.12.2020 року представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якой просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та переглянути заочне рішення за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2016 року та призначено в підготовче засідання на 21.09.2021 року.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року в позовній заяві Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованостівідмовлено.
Не погодившись із рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №К2НСАА00000022 від 30.01.2008 року станом на 19.03.2012 року у розмірі 40251,34 доларів США, що складається з: 14782,64 доларів США- заборгованості за кредитом; 2285,31доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 280,41 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 20980,45 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи 31,31 доларів США фіксована частина, 1916,44 доларів США процентна складова.
Вказує, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2012 року звернуто стягнення на рухоме майно за кредитно-заставним договором № К2НСАА00000022 від 30.01.2008 року, а саме: автомобіль Volkswagen, що належить на праві власності ОСОБА_5 , для задоволення грошових вимог ПАТ "ПриватБанк" за вказаним кредитно-заставним договором. Вказане рішення набрало законної сили, але заставне майно не було реалізовано, а рішення не виконано. Вважає, що у позивача на підставі ст. 591 ЦК України та ст. 24 ЗУ «Про заставу» виникло право щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Звертає увагу суду на те, що оскільки на підставі ухваленого рішення про звернення стягнення на заставне майно неможливо звернути стягнення на інше майно боржника, тому способом захисту є стягнення заборгованості та подальше звернення стягнення на майно боржника на підставі такого рішення.
Крім того, зазначає, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2012 року  були визначені тіло кредиту, проценти, комісія та пеня, а тому заборгованість є доведеною та обгрунтованою і підлягає стягненню. Щодо пропуску строку позовної давності посилається на правові позиції, які викладені у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №467/395/16-ц, від 08.05.2018 року у справі №279/8730/15-ц та вказує, що банк не міг до виконання рішення суду предявити новий позов, так як не було доказів того, що кредитна заборгованість не буде погашена. Також вказує, що у п. 14.11 розділу 14 кредитно-заставного договору від 26.05.2008 року, сторони встановлюють строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом неустойки тривалістю 5 років.
Адвокат Писаний Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2012 року оприлюднено та набуло законної сили 09.07.2012 року, тому строк позовної давності з 09.07.2012 року розпочинається заново та спливає 09.07.2015 року. Позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва 25.05.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у позові. 
ОСОБА_6 відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не подала.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до поручителя  ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що згідно п. 12 Договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2012 року звернено стягнення на предмет іпотеки та на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінено строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання, а позов до поручителя ОСОБА_2 пред'явлено 25 травня 2016 року, тобто вимога у вигляді позову була заявлена після спливу строку, передбаченого п. 12 Договору поруки, то порука на час пред`явлення позову була припинена, що є підставою для відмови в задоволенні позову відносно поручителя ОСОБА_2 ..
В цій частині судове рішення сторонами не оскаржується.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на подвійне стягнення. 
Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 30.01.2008 року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ПАТ Комерційним Банком ПАТ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитно- заставний договір №К2НСАА00000022 про надання кредиту в розмірі 16946,78доларів США на термін дії до 28.01.2011року (ас. 9-14).
Крім цього, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № К2НСАА00000022 між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалася перед позивачем солідарно з ОСОБА_3 відповідати за виконання зобов`язання за кредитним договором (ас.17).
Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, а саме: не здійснював погашення заборгованості заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 23.03.2016р., в розмірі 80283,98доларів США., з яких:14782,64 дол.США-кредитна заборгованість; 22385,31доларів США. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 280,41доларів США. - заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня 59103,46доларів США, 9,58 штраф фіксована частина, 3822,59 доларів США штраф процентна ставка. (а.с. 3-4).
Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до  ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч.2ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст.599ЦК України  зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1  ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2012 року цивільну справу за позовом ПАТ "Приватбанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_3 про звернення стягнення задоволено частково. Звернено стягнення на рухоме майно за кредитно-заставним договором № К2НСАА00000022 від 30.01.2008 року, а саме: автомобіль Volkswagen, модель : Passat, рік випуску:2003, тип ТЗ, легковий, №кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , для задоволення грошових вимог ПАТ "ПриватБанк" за вказаним кредитно-заставним договором в розмірі 321608,24 грн.. Також встановлено, що банк звернувся з вимогами до ОСОБА_3 у квітні 2012 року.
Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2012 року, заборгованість за кредитно-заставним договором станом на  19.03.2012 року складала 321608,24 грн..
Також встановлено, що  ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань перед позивачем, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2012 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки не виконано.
В апеляційній скарзі банк просить стягнути заборгованість в межах сум визначених рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2012 року.
В суді апеляційної інстанції не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідно до якого було звернуто стягнення рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2012 року.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , оскільки виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, і наведених норм законодавства, наявні всі підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та штрафів, в межах сум, які заявлені в апеляційній скарзі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у наявних матеріалах справи доказах.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено  ОСОБА_1 ..
Тобто, при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав керуватись положеннями ст. ст. 549, 634, 1048, 1049, 1054 ЦК України.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважаєза можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що з  ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі 23637,60 гривні за подання апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови у позові до ОСОБА_1 не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог до  ОСОБА_1 у відповідності до ст. 376 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,
 
                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 рокускасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
Стягнути з  ОСОБА_1 (паспортні дані: ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_3 , виданий Соломянським РУ ГУ МВС України в місті Києві 16 березня 2002 року; РНОКПП: НОМЕР_4 ; місце знаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (код ЄДРПОУ: 14360570; юридична адреса: місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1д) заборгованість за кредитним договором №К2НСАА00000022 від 30.01.2008 року станом на 19.03.2012 року у розмірі 40251,34 доларів США, що складається з: 14782,64 доларів США- заборгованості за кредитом; 2285,31доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 280,41 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 20980,45 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи 31,31 доларів США фіксована частина, 1916,44 доларів США процентна складова.
Стягнути з ОСОБА_1 (паспортні дані: ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_3 , виданий Соломянським РУ ГУ МВС України в місті Києві 16 березня 2002 року; РНОКПП: НОМЕР_4 ; місце знаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (код ЄДРПОУ: 14360570; юридична адреса: місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1д) судові витрати у розмірі 23637,60 гривні.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «01» червня 2022 року.
                                             
Головуючий суддя	Л.П. Сушко    	
Судді	В.І. Олійник    	
 	О.І. Сліпченко