Номер провадження: 33/813/447/22
Номер справи місцевого суду: 497/137/22 
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.
за участю:
секретаря судового засідання – Шлапак А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на постанову Болградського районного суду Одеської області від 03 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції 
Постановою Болградського районного суду Одеської області від 03 лютого 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування всіма транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн.
Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала
На вищевказану постанову суду ОСОБА_1 , захисник Чумакова К.М. подав апеляційну скаргу в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник Чумакова К.М. зазначив, що відеозапис наданий суду поліцейськими на підтвердження факту порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18№167006 від 12 січня 2022 року не містить посилань на такий технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, що нівелює доказове значення наданого відеозапису. Крім того, відеозапис не є безперервним та складається з чотирьох окремих відео файлів датованих 13 січня 2022 року та 14 січня 2022 та часом 09.24.42, 09.25.21, 09.27.21) та здійснений невідомим технічним засобом.
Також, апелянт зазначив, що 12 січня 2022 року ОСОБА_2 алкогольних напоїв не вживав, приблизно о 21:30 його автомобіль було зупинено поліцейськими безпідставно, його не було поінформовано про конкретну причину зупинення, протокол про адміністративне правопорушення складався за його відсутності.
Апелянту не роз`яснювались його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Алкотестер Драгер №6810 використовувався з мундштуком, який був у користуванні.
Співробітники поліції на вимогу водія не забезпечили його направлення та доставку до найближчого закладу охорони здоров`я, навіть направлення не склали. В матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння з додатком, що є порушенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення без пеки дорожнього руху.
Крім того, співробітники поліції не залучили до огляду свідків. 
Виходячи з викладеного, апелянт зазначив, що ОСОБА_2 незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки «поза розумним сумнівом» належними та допустимими доказами вина останнього не доведена, а обставини зазначені в протоколі та постанові суду – не підтверджені.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
ОСОБА_2 та його захисник Македонський О.І. про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 37).
На адресу Одеського апеляційного суду від  ОСОБА_2 та його захисника Македонського О.І. заяв та клопотань не надходило. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, переглянувши відеозапис з місця події, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9.а ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №167006 від 12 січня 2022 року, що був складений поліцейським Болградського РВП ГУНП в Одеській області Болотовим І.М., в цей день о 21:40 у с. Криничне Болградського району Одеської області гр. ОСОБА_2 на вул. Болградська керував т/з ВАЗ-2099 з д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота у повітрі, що ним видихалося), огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер» №6810, результат огляду - 0,50 ‰. 
Своїми діями  ОСОБА_2 порушив п.2.9. «А» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306. 
Вина  ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведена під час судового розгляду справи судом першої інстанції та в ході апеляційного перегляду справи і підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №167006 від 12 січня 2022 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП, яким зафіксовано дату, місце та обставини вчинення правопорушення (а.с. 2); 
- чеком приладу Alcotest Drager 6810 від 12 січня 2022 року (а.с. 39);
- відеозаписом правопорушення від 12 січня 2022 року (а.с.5);
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів в своїй сукупності, поза розумним сумнівом дає підстави зробити висновок про доведеність вини  ОСОБА_2 встановленою постановою Болградського районного суду Одеської області від 03 лютого 2022 року та порушення ним вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , захисника Чумакова К.М. з приводу того, що відеозапис на підтвердження факту порушення  ОСОБА_2  правил дорожнього руху не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис та взагалі здійснений невідомим технічним засобом є необґрунтованими, оскільки у виконання вимог ч.2 ст.266 КУпАП, Інструкції №1026, інспекторами поліції велася відеозйомка під час виконання службових обов`язків та складання адміністративного протоколу відносно  ОСОБА_2  яка дозволяє встановити обставини справи, що є основною їх функцією. Перед початком відеофіксації на місці події,  ОСОБА_2  було попереджено про те, що ведеться відеозйомка на що ОСОБА_2  не заперечував та ніяких заяв не заявляв, питань не ставив. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено що до протоколу додається CD-диск. Апеляційний суд вважає, що даний відеозапис є належним та допустимим доказом у справі. Крім того, він повністю узгоджується з іншими доказами у справі. 
Доводи апелянта про те, що інспектор поліції не поінформував ОСОБА_2 про конкретну причину зупинення, суд апеляційної інстанції вважає надуманими та такими, що ніяким чином не впливають на наявність складу інкримінованого правопорушення. Суд вважає, що такі доводи спрямовані на уникнення відповідальності і умисне, свідоме спотворення дійсних обставин вчинення адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про не роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують позитивний результат огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Допущені, на думку апелянта, працівниками поліції порушення, можуть слугувати підставою для дисциплінарної відповідальності. Однак, матеріали справи не містять підтвердження звернення ОСОБА_2 зі скаргами на дії працівників поліції. 
Крім того, свої права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, ОСОБА_2 у повній мірі реалізує в суді першої та апеляційної інстанції.
З приводу доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , що співробітники поліції повинні були залучити свідків до складання протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно ч.2 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Оскільки огляд водія проводився із застосуванням технічних засобів відеозапису, твердження апелянта про те, що працівники поліції повинні були запросити свідків, є необґрунтованим.
Доводи апелянта, про те, що співробітники поліції на вимогу водія не забезпечили його направлення та доставку до найближчого закладу охорони здоров`я не відповідають матеріалам справи, оскільки з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_2 було запропоновано проїхати до медичного закладу однак він відмовився. 
Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду в медичному закладі, є неспроможними, оскільки ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. В такому випадку відповідне направлення на проходження медичного огляду інспекторами поліції не складається.
Отже, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 не навів будь-яких обґрунтованих доводів на підтвердження того, що працівники патрульної поліції під час складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_2 діяли неправомірно та порушили вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
В апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2   є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення – є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,- 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Постанову Болградського районного суду Одеської області від 03 лютого 2022 року – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду  О.С. Комлева