ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 червня 2022 року 	м.Суми	

Справа №592/8395/21 
Номер провадження 22-ц/816/209/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Держава України в особі Державної казначейської служби України та Окружної прокуратури м. Суми,
третя особа - Сумська обласна прокуратура,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 листопада 2021 року в складі судді Онайка Р.А., ухваленого в м. Суми,  повний текст судового рішення складено 18.11.2021 року, -

                                                     в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду у липні 2021 року із позовною заявою, представник ОСОБА_1 адвокат Молібог Ю.М. просила суд стягнути з Держави України на користь ОСОБА_1 75 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню та 500 000,00 грн. моральної шкоди, що загалом становить 575 000,00 грн., шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Свої вимоги мотивувала тим, що 24.04.2017 року до ЄРДР внесено кримінальне провадження   № 42017201010000126 за ч. 2 ст. 367 КК України. 25.04.2018 року ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру. 24.05.2018 року прокурором Сумського відділу Сумської місцевою прокуратури Мамаєвим О.М. у кримінальному провадженні № 42017201010000126 затверджено та направлено до суду обвинувальний акт, за яким ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2020 року по справі № 592/6000/18 ОСОБА_1 визнано не винуватою у пред`явленому обвинуваченні, і цей вирок 30.09.2020 року ухвалою Сумського апеляційного суду залишено без змін. Зазначала, що за час перебування під слідством життя ОСОБА_1 докорінно змінилося в гіршу сторону, вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у порушенні психологічного комфорту та перебуванні у стані постійної напруги, страху, стресу; через підозру у вчиненні злочину пов`язаного з службовою діяльністю погіршилися відносини з колегами. Вказала, що внаслідок постановлення судом виправдувального вироку ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, у тому числі коштів, сплачених нею у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з  Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 60 000,00 грн понесених витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню та 200 000,00 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Сумська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення 260 000,00 грн. з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, шляхом прийняття рішення про зменшення розміру стягнутої суми до 174 800,00 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також встановлений розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок її незаконного засудження. Стверджує, що виходячи з положень ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом, сума відшкодування моральної шкоди має становити 174 800 грн. (6000 грн. х 29 міс. + 800 грн. за 5 днів), а не 200 тис. грн., як визначено місцевим судом. Зазначає, що судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами, факту заподіяння моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі. Вказує, що долучені позивачем до матеріалів справи договір про надання правових послуг адвоката від 26.04.2018 року та додаткові угоди до нього не містять обґрунтувань складності справи, у якій позивачці надавалась правова допомога, а також доказів кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, орієнтовний перелік правничих послуг і їх вартість та інші істотні обставини, а також відсутній належним чином складений звіт про виконану роботу. Посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та змісту наданих послуг, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні. Також, стверджує, що позивачем не обґрунтовано та не доведено дотримання правових вимог щодо врахування фактично витраченого адвокатом часу при визначенні розміру гонорару, зазначеного в додаткових угодах між позивачем та адвокатом, його розумності та співмірності зі складністю справи. 
Сторони та третя особа  до суду не прибули , про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиву на апеляційну скаргу не направлено. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Судом першої інстанції встановлені обставини, які підтверджені матеріалами справи та не оспорюються сторонами про те, що 24.04.2017 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження № 42017201010000126 за фактом вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 367 КК України.
25.04.2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні   № 42017201010000126 за ч. 2 ст. 367 КК України (а.с. 10-14).
24.05.2018 року прокурором Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Мамаєвим О.М. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42017201010000126 від 24.04.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого             ч. 2 ст. 367 КК України (а.с. 15-18).
Повідомлення про підозру та обвинувальний акт  складено Сумським районним відділом поліції  Головного управління  Національної поліції  в Сумській області, які були погоджено та затверджено  прокурором Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, реорганізована  в Окружну прокуратуру м. Суми.  
26.04.2018 року між ОСОБА_1 та адвокатом Молібог Ю.М. укладено договір про участь адвоката у кримінальному процесі, за яким адвокат бере зобов`язання надати необхідну правову допомогу підзахисному при провадженні у кримінальній справі під час досудового розслідування, судового розгляду, а також в разі необхідності при оскарженні ухвали (вироків) суду до апеляційної та касаційної інстанції, а підзахисний зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання юридичних послуг захисника (п. 1.1). Розмір гонорару передбачений у додатковій угоді № 1 до даного договору (п. 5.1) (а.с. 41). 
26.04.2018 року між ОСОБА_1 та адвокатом Молібог Ю.М. укладено додаткову угоду до договору про участь адвоката у кримінальному процесі від 26.04.2018 року, за якою клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 15000,00 грн за участь адвоката у кримінальному провадженні   № 42017201010000126 від 24.04.2017 року на стадії досудового розслідування (а.с. 42).
24.05.2018 року ОСОБА_1 та адвокатом Молібог Ю.М. складено акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) про те, що з 26.04.2018 року по 25.05.2018 року адвокатом надано клієнту послугу, - професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні №42017201010000126 від 24.04.2017 року на стадії досудового розслідування, всього витрачено часу - 45 год., всього виконано робіт на загальну суму: 15 000,00 грн. Загальна вартість виконаних робіт (послуг) без ПДВ становить 15 000,00 грн. (а.с. 51).
24.05.2018 року адвокатом Молібог Ю.М. складено квитанцію до прибуткового касового ордеру № 48 від 24.05.2018 року про прийняття від ОСОБА_1 15 000,00 грн. за надання правової допомоги відповідно до договору від 26.04.2018 року по к/п № 42017201010000126 від 24.04.2017 року (а.с. 48).
25.05.2018 року між ОСОБА_1 та адвокатом Молібог Ю.М. укладено додаткову угоду до договору про участь адвоката у кримінальному процесі від 26.04.2018 року, за якою клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 25000,00 грн за участь адвоката у кримінальному провадженні  № 42017201010000126 від 24.04.2017 року на стадії судового розгляду у суді першої інстанції (Ковпаківському районному суді м. Суми) (а.с. 43).
Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2020 року у справі № 592/6000/18  ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення (а.с. 23-28).
02.03.2020 року ОСОБА_1 та адвокатом Молібог Ю.М. складено акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) про те, що з 31.05.2018 року по 27.02.2019 року адвокатом прийнято участь у 16-ти судових засіданнях Ковпаківського районного суду м. Суми, на підготування судової промови витрачено часу - 10 год., всього виконано робіт на загальну суму: 25 000,00 грн. Загальна вартість виконаних робіт (послуг) без ПДВ становить 25 000,00 грн. (а.с. 50).
02.03.2020 року адвокатом Молібог Ю.М. складено квитанцію до прибуткового касового ордеру № 54 від 02.03.2020 року про прийняття від ОСОБА_1 25 000,00 грн. за надання правової допомоги відповідно до договору від 26.04.2018 року по к/п № 42017201010000126 від 24.04.2017 року (а.с. 48).
10.04.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Молібог Ю.М. укладено додаткову угоду до договору про участь адвоката у кримінальному процесі від 26.04.2018 року, за якою клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 10000,00 грн за участь адвоката у кримінальному провадженні  № 42017201010000126 від 24.04.2017 року на стадії судового розгляду у суді апеляційної інстанції (Сумському апеляційному суді). У випадку досягнення позитивного результату, а саме залишення Сумським апеляційним судом в силі виправдувального вироку відносно клієнта, клієнт сплачує адвокату гонорар успіху у розмірі 25000,00 грн. (а.с. 52).
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 30.09.2020 року у справі № 592/6000/18 вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2020 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватою залишено без змін (а.с. 30-35).
30.09.2020 року ОСОБА_1 та адвокатом Молібог Ю.М. складено акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) про те, що адвокатом прийнято участь у 7-ми судових засіданнях Сумського апеляційного суду, на підготування заперечення витрачено часу - 1,5 год., всього виконано робіт на загальну суму: 10 000,00 грн. Загальна вартість виконаних робіт (послуг) без ПДВ становить 10 000,00 грн. (а.с. 50).
30.09.2020 року адвокатом Молібог Ю.М. складено квитанцію до прибуткового касового ордеру № 56 від 30.09.2020 року про прийняття від ОСОБА_1 10 000,00 грн. за надання правової допомоги відповідно до договору від 26.04.2018 року по к/п № 42017201010000126 від 24.04.2017 року (а.с. 48).
30.09.2020 року адвокатом Молібог Ю.М. складено квитанцію до прибуткового касового ордеру № 57 від 30.09.2020 року про прийняття від ОСОБА_1 25 000,00 грн. за надання правової допомоги відповідно до договору від 26.04.2018 року по к/п № 42017201010000126 від 24.04.2017 року за досягнення позитивного результату по справі (а.с. 48).
21.05.2021 року Сумською окружною прокуратурою надано довідку №54-120-21 про те, що згідно договору про участь адвоката у кримінальному процесі від 26.04.2018 року, ордеру серії СМ № 38 від 26.04.2018 року правову допомогу ОСОБА_1 по кримінальному провадженню № 42017201010000126 від 24.04.2017 року на стадії досудового розслідування, судового розгляду у суді першої та апеляційної інстанції здійснювала адвокат Молібог Ю.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 583 від 29.01.2010 року, видане Миколаївською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури) (а.с. 38).
24.05.2021 року Ковпаківським районним судом м. Суми надано довідку №04-14-19473/21 про те, що згідно матеріалів справи № 592/6000/18 (провадження № 1-кп/592/260/20) вбачається, що адвокат Молібог Ю.М., як захисник ОСОБА_1 (на підставі копії ордера серії СМ № 38 від 26.04.2018 року та копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 583 від 29.01.2010 року) приймала участь в Ковпаківському районному суді м. Суми та Сумському апеляційному суді у розгляді справи   № 592/6000/18 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (а.с. 40).
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами, факту заподіяння моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі, колегія суддів зазначає наступне.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством і судом з 25.04.2018 року - дати фактичного повідомлення особі про підозру по 30.09.2020 року - дату постановлення ухвали Сумським апеляційним судом про залишення виправдувального вироку без змін. Вказаний період становить 29 місяців та 5 днів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 01.01.2021 року мінімальну заробітну плату встановлено у розмірі 6000,00 грн. Таким чином, мінімальний встановлений законом розмір моральної шкоди, який може бути стягнутий, становить 175 000 грн. (29 х 6 000 грн. + 6 000 грн. : 30 днів х 5 днів). При цьому, суд першої інстанції, зважаючи на вимогу позивача стягнути моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн., з урахуванням вимог розумності та справедливості, порушення прав ОСОБА_1 , характеру і обсягу її страждань, обґрунтовано визначив компенсацію моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.
Норма ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, тобто такий обрахунок є мінімально гарантованим законом, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).
Отже, законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні ЄСПЛ в справі «Недайборщ проти РФ» від 01.07.2010 року (скарга № 42255/04) Європейський суд з прав людини у п. 37 зазначив, що заявник не зобов`язаний надавати будь-які докази наявності понесеної ним моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є занадто великим, та з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок незаконного перебування під слідством і судом, місцевий суд вірно визначився з розміром моральної шкоди.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу, зокрема щодо підтвердження обсягу та змісту наданих послуг, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, кваліфікації і досвіду адвоката, обґрунтувань складності справи тощо, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Частинами 2, 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З аналізу даної правової норми можна прийти до висновку, що гонорар адвоката може визначатися або у фіксованому розмірі або ж у вигляді погодинної оплати. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року, - гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до договорів про надання послуг. 
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
В п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказано, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», - відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.
У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.
Порядок застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).
В пункті 11 Положення, поміж іншим, зазначено, що для визначення розміру шкоди, переліченої в пп. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.
Згідно вимог п. 12 Положення, - у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п. 11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу).
В прийнятій постанові (ухвалі) вказаного органу, зокрема, зазначається: 
- найменування органу (службової особи), що виніс таку постанову (ухвалу), і дата її винесення;
- дата засудження громадянина, притягнення до кримінальної відповідальності, застосування як запобіжного заходу взяття під варту, накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
- дата і підстави винесення виправдувального вироку, скасування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, закриття кримінальної справи (за відсутністю події злочину, за відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі громадянина у скоєнні злочину) або закриття справи про адміністративне правопорушення;
- зміст вимог громадянина (стягнення заробітку, виплачених штрафів, судових витрат, сум за надання юридичної допомоги тощо);
- докладний розрахунок втраченого громадянином заробітку (доходу) з посиланням на документи, на підставі яких проведено розрахунок (розмір середньомісячного заробітку, період, протягом якого громадянин був відсторонений від попередньої посади, перебував під вартою як запобіжного заходу, відбував покарання або адміністративне стягнення; сума податків, що підлягає утриманню за цей період часу, підсумкова сума, що підлягає виплаті в рахунок втраченого заробітку);
- розмір штрафів, судових витрат та інших сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) у зв`язку з незаконними діями;
- розмір сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) на користь установи (адвоката), яка надала юридичну допомогу;
- загальна сума, що підлягає виплаті громадянинові в рахунок відшкодування завданої шкоди, і порядок її виплати;
- порядок і термін оскарження і опротестування постанови (ухвали).
Згідно з частиною 2 ст. 12 Закону у разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись зі скаргою до відповідного прокурора.
У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції в касаційному порядку.
Отже, посилання апелянта на п. 12 Положення, як на підставу твердження про недоведеність та необґрунтованість визначеного судом розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, оскільки судом при визначенні розміру витрат не встановлено кожної конкретизованої процесуальної дії вчиненої захисником позивача, і відповідно їх вартість та час вчинення, колегія суддів вважає помилковим, оскільки зазначена норма матеріального права не містить таких вимог.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (пункт 47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що між адвокатом Молібог Ю.М. та ОСОБА_1 укладено договір про участь адвоката у кримінальному процесі від 26.04.2018 року та додаткові угоди до нього від 26.04.2018 року, 25.05.2018 року, 10.04.2020 року, в яких визначено розмір гонорару за участь адвоката у кримінальному провадженні № 42017201010000126 на стадіях: досудового розслідування та судового розгляду у суді першої та апеляційної інстанцій, - у фіксованому розмірі. Тобто, вказаний розмір є договірним, а не погодинним і тому не потребує визначення витраченого адвокатом часу на надання правничої допомоги та її обсягу. Крім того, факт участі адвоката Молібог Ю.М., як захисника ОСОБА_1, на зазначених стадіях кримінального провадження № 42017201010000126 підтверджується довідкою Сумської окружної прокуратури №54-120-21 від 21.05.2021 року та довідкою Ковпаківського районного суду м. Суми  №04-14-19473/21 від 24.05.2021 року. Також, факт надання адвокатом клієнту послуг, підтверджується актами  здачі-прийняття виконаних робіт адвокатом від 24.05.2018 року, 02.03.2020 року, 30.09.2020 року, а їх оплата клієнтом, у визначених угодами розмірах, - квитанціями до прибуткових касових ордерів: № 48 від 24.05.2018 року на суму 15 000,00 грн., № 54 від 02.03.2020 року на суму 25 000,00 грн., № 56 від 30.09.2020 року на суму 10 000,00 грн., № 57 від 30.09.2020 року на суму 25 000,00 грн.
Таким чином, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу, в частині визначення гонорару адвоката в розмірі 25 000,00 грн. за досягнення позитивного результату по справі є занадто великим, та з урахуванням критерію розумності, місцевий суд вірно визначився з розміром понесених витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню, які підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення.
Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення..

Повне судове рішення складено 07 червня 2022 року.

Головуючий -                                                                              С.С. Ткачук

Судді:                                                                                            В.І. Криворотенко  

                                                                                                       О.Ю.Кононенко