ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

24 травня 2022 року 	м.Суми	

                                                               Справа №591/4020/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/338/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,
стягувач – ОСОБА_1 ,
боржник – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника – адвоката Нежевело Валентини Вікторівни
на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2021 року, постановлену у складі судді Ніколаєнко О.О., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст ухвали складено 29 грудня 2021 року, 

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що 06 липня 2020 року Зарічним районним судом м. Суми був виданий судовий наказ № 591/4020/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року. В подальшому вказаний судовий наказ було скасовано, у зв`язку з чим закінчене виконавче провадження.
24 листопада 2021 року Зарічним районним судом м. Суми видано новий судовий наказ № 591/4020/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_2 , але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року. Також 24 листопада 2021 року постановлено ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вважає, що 24 листопада 2021 року суд видав судовий наказ про стягнення аліментів в редакції на вирішення заяви, якої стягувач до суду не подавала, оскільки заяви про стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку вона не подавала.
За період дії попереднього судового наказу від 06 липня 2020 року № 591/4020/20 про стягнення аліментів за період з 01 липня 2020 року до 19 серпня 2021 року з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх синів в розмірі 1/3 та 1/6 частини в межах виконавчого провадження на виконання судового наказу Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2020 року.
На теперішній час виконавчою службою на підставі пред`явленого до виконання судового наказу від 24 листопада 2021 року боржнику ОСОБА_2 нараховано заборгованість зі сплати аліментів, починаючи з 01 липня 2020 року у розмірі 33 101 грн.
Вважає, що з урахуванням фактичних виплат аліментів на двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини та зміну на стягнення аліментів на одну неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини на підставі нового судового наказу, заборгованість за період з 01 липня 2020 року по 30 листопада 2021 року, складає 4238,50 грн. 
Посилаючись на вказані обставини, просить визнати судовий наказ виданий Зарічним районним судом м. Суми від 24 листопада 2021 року № 591/4020/20 (8/591/10/21) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_2 , але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню в частині фактичної сплати аліментних зобов`язань на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконання судового наказу, виданого Зарічним районним судом м. Суми від 06 липня 2020 року № 591/4020/20 (2-н/591/1212/20), починаючи з 01 липня 2020 року, за період з 01 липня 2020 року до 31 липня 2021 року, у зв`язку з відсутністю звернення стягувача про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті (1/4 частини замість заявлених 1/3 частини), фактичного стягнення аліментів на одну дитину, починаючи з 01 липня 2020 року за період з 01 липня 2020 року до 31 липня 2021 року в порядку примусового виконання на підставі попередньо виданого судового наказу, та вже стягнутих аліментів за попередній період на підставі попереднього судового наказу, виданого Зарічним районним судом м. Суми від 06 липня 2020 року № 591/4020/20 (2-н/591/1212/20), починаючи стягнення з 01 липня 2020 року за період з 01 липня 2020 року по 31 липня 2021 року, на суму стягнення в розмірі 60596, 57 грн.
Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 28 грудня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання частково таким, що не підлягає виконанню, судового наказу Зарічного районного суду м. Суми № 591/4020/20 від 24 листопада 2021 року, виданого за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 відмовив у зв`язку з необґрунтованістю.
  Не погоджуючись з судовим рішенням,  ОСОБА_2  та його представник – адвокат Нежевело В.В. подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне дослідження доказів та відсутність правильної оцінки наданих суду доказів; прийняття за основу доказів, які не відповідають змісту виниклого спору або взагалі не стосуються даної судової справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими; необґрунтованість та невідповідність висновків, що викладені у рішенні суду, фактичним обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору, просить повністю скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та саме таким чином виконані аліментні зобов`язання ОСОБА_2 в ході примусового виконання першого судового наказу від 06 липня 2020 року – стягнення аліментів на 2-х неповнолітніх дітей одночасно.
Звертає увагу суду на те, що по матеріалам судової справи № 591/4020/20 простежується, що ОСОБА_2 , окрім повного добровільного матеріального забезпечення своїх дітей, починаючи з липня 2020 року ще й в примусовому порядку здійснював сплату аліментів на утримання 2-х неповнолітніх дітей.
Вважає, що з урахуванням фактичних виплат аліментів на 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини та зміну аліментів на 1-ну неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини на підставі нового судового наказу заборгованість за період з 01 липня 2020 року по 30 листопада 2021 року складає 4238,50 грн, яку боржник ОСОБА_2 вважає юридично існуючою та яку він вже погасив одним платежем шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок виконавчої служби.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду – залишити без змін. Зазначає, що наведені боржником обставини щодо існування судових спорів, що випливають з сімейних правовідносин, не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого документа (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню, тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених вимог. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника  ОСОБА_2 адвоката Нежевело В.В., яка підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2020 року Зарічний районний суд м. Суми видав судовий наказ № 591/4020/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей – синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року (а. с. 18, Т. 1). 
Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 22 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вказаного судового наказу відмовив (а. с. 19, Т. 2).
Сумський апеляційний суд постановою від 03 червня 2021 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 березня 2021 року скасував та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви (а. с. 80-83, Т. 2).
Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 29 липня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі № 591/4020/20 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання 2-х неповнолітніх дітей - задовольнив.
Судовий наказ, виданий Зарічним районним судом м. Суми від 06 липня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання 2-х неповнолітніх дітей - скасував та відмовив у видачі судового наказу (а. с. 127-128, Т. 2).
20 серпня 2021 року державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Печняк Ю.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №62714847 з примусового виконання вказаного судового наказу (а. с. 205-206, Т. 2).
Сумський апеляційного суд постановою від 28 жовтня 2021 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 29 липня 2021 року в частині відмови у видачі судового наказу скасував та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду цього питання (а. с. 198-201, Т. 2). 
24 листопада 2021 року Зарічний районний суд м. Суми видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів –  ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року (а. с. 5, Т. 3).
Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 24 листопада 2021 року відмовив у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8-9, Т. 3).
Згідно розрахунку заборгованості від 26 листопада 2021 року зі сплати аліментів за виконавчим листом № 591/4020/20 від 06 липня 2020 року за період з 01 липня 2020 року по 01 листопада 2021 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 33101 грн (а. с. 43, Т. 3).
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що подана заява фактично пов`язана з незгодою боржника з підставами видачі судового наказу та розміром стягуваних аліментів. Крім того, вважав, що поставлені в заяві питання щодо незгоди з проведеним державним виконавцем розрахунком суми заборгованості є питаннями, пов`язаними з виконанням державним виконавцем судового рішення та не можуть бути вирішені шляхом визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в частині фактично сплачених/стягнутих коштів на утримання двох дітей за іншим наказом. 
Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильних висновків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України 2004 року однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №2-3558/2010 дійшов висновку про те, що на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання,  та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
В той же час,обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. 
Відповідно ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу (ст.605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
Підставами для визнання судового наказу, виданого Зарічним районним судом м. Суми 24 листопада 2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року таким, що не підлягає виконанню частково, в даній справі фактично є незгода боржника ОСОБА_2 з підставами видачі вказаного судового наказу (на думку скаржника, ОСОБА_1 із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку не зверталася) та з розміром нарахованої державним виконавцем Печняк Ю.В. заборгованості зі сплати аліментів за вказаним судовим наказом з 01 липня 2020 року, так як під час примусового виконання судового наказу від 06 липня 2020 року, який в подальшому було скасовано, з боржника за період з 01 липня 2020 року по 31 липня 2021 року вже було стягнуто аліменти. 
Проте, зазначені скаржником обставини не є підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково, в розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поставлені в заяві питання щодо незгоди з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості, є питаннями, пов`язаними з виконанням державним виконавцем судового рішення і не можуть бути вирішені шляхом визнання документа таким, що не підлягає виконанню, в частині фактично сплачених/стягнутих коштів на утримання двох дітей за іншим судовим наказом.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково.
Суд першої інстанції належно оцінив наявні в матеріалах справи докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення, а тому її необхідно залишити без задоволення.
       Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 та його представника – адвоката Нежевело Валентини Вікторівнизалишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -  	Т. А. Левченко	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   О. І. Собина