ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/14124/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2022 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Єгорової Н.М., при секретарі - Шуст Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - апелянт, відповідач, ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження позивачу з 01.04.2019 пенсії максимальним розміром;
- зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу з 01.04.2019 без обмеження її максимального розміру; 
- стягнути з відповідача суму заборгованості  з 01.04.2019 з урахуванням проведених виплат.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що при призначенні та виплаті пенсії позивачу пенсійним органом протиправно обмежено розмір десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, оскільки  рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016  визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними) обмеження максимального розміру пенсії, встановленого частиною 7  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року позов задоволено повністю.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Зокрема, апелянт вказує, що відповідачем правомірно обмежено розмір такої пенсії на підставі норм    Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», які є чинними, неконституційними не визнані, а тому є обов`язковими для застосування.
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 12 липня 2022 року.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду першої інстанції - законним та обґрунтованим, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства  України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 10.10.1997 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». (далі - Закон 2262-XII).
Чернігівськім окружним адміністративним судом 22.07.2021 року винесено рішення, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до статей  43,  63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,  постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 16.03.2021 № 22/6-1238, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішення суду відповідачем проведено перерахунок пенсії та обмежено її максимальним розміром.
Позивач 09.09.2021 року звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром.(а.с.9).
ГУ ПФУ в Чернігівський області  листом від 08.10.2021 повідомило позивача про відсутність підстав для проведення відповідного перерахунку пенсії, оскільки  відповідно до  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»  максимальний розмір пенсії з 01.10.2021 становить 18540,00 грн. Зазначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.(а.с.11-12).
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Оцінюючи доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з того, що спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію є    Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII.
Згідно    Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI, внесено зміни до    Закону № 2262-XII, на підставі    Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, а саме частину сьому статті 43 викладено в наступній редакції "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність" та доповнено реченням такого змісту "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень".
Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року    визнано такими, що не відповідають    Конституції України    (є неконституційними), положення    Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"    зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740,00 грн.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини    рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року    положення частини сьомої    статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня    ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Згідно частини другої    статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац шостий пункту 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Отже, правовим наслідком прийняття    Конституційним Судом України Рішення від 20 грудня 2016 у справі № 7-рп/2016, є втрата чинності із 20 грудня 2016 року норм частини сьомої    статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною частини сьомої    статті 43 Закону № 2262-XII, така норма вважається "відсутньою" у тексті Закону.
Згідно Прикінцевих положень    Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, він набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій    статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"    слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".
Як вбачається з відмови відповідача, а саме листа від 08 жовтня 2021 року останній, відмовляючи у проведенні перерахунку пенсії позивача, послався на те, що на останнього поширюється дія статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Разом з тим, суд зазначає, що частина сьома    статті 43 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення    рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016.
Буквальне розуміння змін, внесених    Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"    з урахуванням    рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у    Законі від 09.04.1992 № 2262-XII    була відсутньою норма частини сьомої статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Відтак, починаючи із 2017 року    стаття 43 Закону № 2262-XII    не містила норм про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Отже, внесені    Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"    до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії - "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Посилання апелянта на те, що положення    ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»    щодо обмеження розміру пенсії військовослужбовців десятьма прожитковими мінімумами є чинними, а відтак підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегією суддів оцінюється критично, оскільки, по-перше, спеціальним    законом, що їх регулює, є    Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», по-друге, у своєму рішенні від 20.12.2016 року Конституційний Суд України підкреслив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене    Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою    статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція, якою є позиція Верховного Суду у вже згаданих вище постановах від 10.09.2021 у справі № 300/633/19 та від 21.09.2021 у справі № 370/2610/17.
Під час розгляду цієї справи колегія суддів також враховує висновки та правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену  в  постанові від 27.01.2022 у справі №240/7087/20,  відповідно до яких у справах зазначеної категорії  застосуванню підлягають норми    Закону №2262-XII    з урахуванням    Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.    
Виходячи з такого, обмеження відповідачем максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , право на пенсійне забезпечення якого встановлене    Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.
Таким чином, твердження відповідача про існування законних підстав для обмеження пенсії позивача є безпідставними та не узгоджуються із нормативним регулюванням спірних правовідносин та судовою практикою в аналогічних спорах.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо вимоги про стягнення різниці між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час, починаючи з 01.04.2019, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі набрання чинності рішенням суду, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.
Відповідно до        статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України        суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                        
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року - без змін.
Постанова    суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                       І.О.Лічевецький

Судді                                                                                                                         О.М.Оксененко                        
                                                                                                                      
                                                                               Н.М.Єгорова