Справа № 461/9047/15-ц                        Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/4338/21                Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.
при секретарі Ждан К.О.
з участю представника ПАТ «Ідея Банк» Жук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу апеляційною скаргою  ОСОБА_1 представника  ОСОБА_2 на ухвалу  Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 рокуу справі за заявою представника акціонерного товариства «Ідея Банк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2020 року представника акціонерного товариства «Ідея Банк» звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. 
Свої вимоги мотивує тим, що Галицьким районним судом м. Львова 14 грудня 2015 року було ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ «Ідея Банку до ОСОБА_3 яким позовні вимоги позивача задоволено. Зазначає, що ними було втрачено виконавчі листи, а про факт їх існування стягувачу фактично було невідомо, оскільки відомості про їх реєстрацію в банку відсутні. Відтак, просить суд заяву задовільнити та видати дублікат виконавчого листа та поновити пропущений строк для його пред`явлення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року заяву представника акціонерного товариства «Ідея Банк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання,- задоволено.
Видано представнику акціонерного товариства «Ідея Банк» дублікат виконавчого листа відповідно до рішення Галицького районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року у справі № 461/9047/15-ц.
Поновлено акціонерному товариству «Ідея Банк» строк для пред`явлення до виконання судового наказу Галицького районного суду м. Львова № 461/9047/15-ц від 14 грудня 2015 року.
Ухвалу суду 25 листопада 2021 року оскаржила ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 .

Вважає ухвалу суду незаконною. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що банк не надав жодних доказів, що зазначене виконавче провадження взагалі існувало, в додатках до заяви відсутні документи, що підтверджують це (постанова про відкриття виконавчого провадження або будь-який інший офіційний документ, наданий відповідним органом державної виконавчої служби). Стягувач в проміжок з 2015 року по 2021 року взагалі не цікавився перебігом виконання рішення, будь які інші заходи для отримання інформації про хід виконавчого провадження стягувачем не вживались. Поведінка банку в період з 2015 року до моменту подачі заяви не свідчить, що причини, у зв`язку з якими виникла необхідність звертатись із такою заявою, були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами. 
Також зазначає, що банком не надано доказів щодо втрати виконавчого листа, в матеріалах міститься акт від 12.03.2020 року про втрату документа, а саме виконавчого листа, але обставини за якими його втрачено взагалі не зазначено, зазначено лише те, що повторним пошуком по матеріалах справи таких не було виявлено.
Разом з тим, банком не надано належних та допустимих доказів того, що виконавчий лист, виданий судом, взагалі пред`являвся до примусового виконання та в подальшому повернуто стягувану, матеріали справи не містять ані постанови про відкриття виконавчого провадження, ані постанови про повернення виконавчого документу стягувану, ані відповіді з виконавчої служби на підтвердження доводів стягувача.
Зазначає, що строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання закінчився 14 січня 2016 року, із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання банк первісно звернувся лише у грудні 2020 року, однак доказів поважності причин пропуску такого строку та доказів втрати виконавчого листа, банком не надано.
В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року та заяву про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання залишити без задоволення.

03 березня 2022 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про законність оскаржуваної ухвали та відсутність підстав для її скасування. Звертає увагу, що на їх думку, зазначені в заяві обставини для видачі дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання є достатніми.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 представника  ОСОБА_2 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з тих підстав, що виконавчий документ було втрачено, а також, що у зв`язку з чим слід поновити заявнику строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено. В рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.19010, укладеним між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_2 , в сумі 201 235,10 грн., звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «DAEWOO Nexia», 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк`будь-якій третій особі покупцю від імені власника ОСОБА_2 , для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу. Передано автомобіль марки «DAEWOO Nexia», 2011 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації. Крім того, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором на підставі договору поруки в сумі 50 гривень, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» суму судових витрат в розмірі 2310,55 гривень, та 243,60 гривень судових витрат з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ідея Банк». 
На виконання рішення суду стягувачу виданий виконавчий лист, який було втрачено. Актом від 12 березня 2020 року, підтверджується факт втратити виконавчих листів №461/9047/15-ц, що видані Галицьким районним судом м. Львова.
З представленого представником позивача акту від 12.03.2020 про втрату документа, вбачається, що в матеріалах юридичної справи №461/9047/15, яка передавалася від працівника банку, який був звільнений, відсутні виконавчі листи №461/9047/15-ц, видані Галицьким районним судом м.Львова, на виконання рішення суду від 14.12.2015.
Підставою для видачі дублікату є заява стягувача або подання державного виконавця. При цьому, заявник має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано втрачені виконавчі документи, чи не втратили судові рішення законної сили; перевірити чи отримував стягувач оригінали виконавчих листів, та, якщо так, то коли, ким, на якій правовій підставі і за яких обставин; чи пред`являв стягувач виконавчий лист до виконання; обставин втрати виконавчого документа, коли було виявлено втрату оригіналу виконавчого листа і якими доказами це підтверджується.

Питання про видачу дублікату виконавчого листа врегульовано у п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, яким визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Згідно з ч.1.2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно ч.1 ст.433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
З конструкції ст.433 ЦПК України вбачається, що у ЦПК України не наведено причин, які можна вважати поважними при пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд їх визначає у кожному конкретному випадку на підставі доказів, поданих стягувачем, а тому суд приходить до переконання, що в даному випадку оригінал виконавчого листа втрачено при передачі оригіналів кредитних справ клієнтів (боржників), строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за таких обставин пропущено з поважних причин.
Стаття 431 ЦПК України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Необгрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили. Судовий порядок видачі дубліката та апеляційне оскарження ухвали суду про видачу або відмову в його видачі є гарантією права кожного на судовий захист, стабільності та законності у виконанні судових рішень.
Відповідно до положень ст.124 Конституції України та ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали чинності, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У пункті 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.
Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).
У своєму рішенні у справі Шмалько проти України від 20/07/2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
Суд першої інстанції доречно звернув увагу, що практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.
Виконання рішення є фактично завершальною, але головною стадією судового провадження і саме у процесі виконання рішення реалізовується основне завдання діяльності судової системи - фактичний захист порушеного права особи.

Оскільки боржник на сьогоднішній день не погасив заборгованість, самостійно рішення суду не виконується, виконавчий лист № 461/9047/15-ц втрачено, окрім цього пропущений строк для пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, що не дає можливості стягувачу звернутися Державної виконавчої служби чи приватного виконавця для примусового виконання рішення суду у вказаній справі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про видачу представнику Акціонерного товариства «Ідея Банк» дублікат виконавчого листа відповідно до рішення Галицького районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року у справі № 461/9047/15-ц та поновлення акціонерному товариству «Ідея Банк» строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова № 461/9047/15-ц від 14 грудня 2015 року.

Скаржник в доводах апеляційної скарги не наводить переконливих доказів в підтвердження відсутності підстав для відмови в задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Ідея Банк»про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого до виконання.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 представника  ОСОБА_2 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 представника  ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року – залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 20 червня 2022 року.

Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.П. Крайник