УХВАЛА

20 червня 2022 року 
м. Київ
cправа №  360/213/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Бакуліна С.В., Стратієнко Л.В

за участю секретаря судового засідання - Шпорта О. В.,

за участю представників:

ОСОБА_1 - не з`явився,
Громадської організації «Садівницький масив «Жайворонок» - Тичинський О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  Громадської організації «Садівницький масив «Жайворонок»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021
(головуючий - Корсак В.А., судді Владимиренко С.В., Попікова О.В.)
та рішення Господарського суду Київської області від 20.07.2021
(суддя Ярема В.А.)
у справі №360/213/19
за позовом ОСОБА_1 
до Громадської організації «Садівницький масив «Жайворонок»
про визнання конференції неправомочною, визнання рішень конференції та правління громадської організації неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

1.           ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Бородянського районного суду Київської області з позовом до Громадської організації «Рада садівницьких товариств масиву «Жайворонок» (далі - ГО «Рада садівницьких товариств масиву «Жайворонок», відповідач) про, з урахуванням поданих уточнень:

- визнання конференції Громадської організації «Рада садівницьких товариства масиву «Жайворонок» від 22.09.2018 неправомочною, а прийнятих нею рішень, які опубліковані 13.10.2018 на сторінці ГО «Рада садівницьких товариств масиву «Жайворонок» в мережі Facebook, неправомірними. 

- визнання неправомірним рішення її правління (протокол №45) в частині недопущення до участі в конференції масиву позивача. 

2.          Позивач вказує на відсутність кворуму на конференції та на те, що статутом відповідача не передбачено право не допускати до участі в конференції масиву делегатів садівницьких товариств - членів масиву.

3.          Також позивач зазначає, що статутна діяльність ГО «Рада садівницьких товариств масиву «Жайворонок» безпосередньо стосується прав та законних інтересів садівників (фізичних осіб) членів садівницьких товариств. Відповідно рішення конференції масиву безпосередньо стосуються прав та законних інтересів окремих садівників. Метою позову є захист порушених прав і інтересів позивача.

4.          Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 09.09.2019 у справі №360/213/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2020, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

5.          Постановою Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №360/213/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення Бородянського районного суду Київської області від 09.09.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 12.02.2020; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ГО «Рада садівницьких товариств масиву «Жайворонок» закрито; роз`яснено позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

6.          Постанова мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що спір між членом (учасником) юридичної особи і цією ж юридичною особою, пов`язаний з діяльністю та управлінням такою юридичною особою, є корпоративним, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та розгляду справи судом першої інстанції, підлягав розгляду господарським судом.

7.           Ухвалою Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №360/213/19 справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Рада садівницьких товариств масиву «Жайворонок» передано для продовження розгляду до Господарського суду Київської області.

8.           У додаткових поясненнях позивач просить: визнати конференцію Громадської організації «Рада садівницьких товариства масиву «Жайворонок» від 22.09.2018 неправомочною, а прийняті нею рішення неправомірними; визнати неправомірним рішення правління Громадської організації «Рада садівницьких товариства масиву «Жайворонок» від 15.09.2018 (протокол №45) в частині недопущення до участі в конференції масиву позивача.

9.           Рішенням Господарського суду Київської області від 20.07.2021 у справі №360/213/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано неправомірним рішення правління Громадської організації «Рада садівницьких товариства масиву «Жайворонок» від 15.09.2018 (протокол №45) в частині недопущення до участі в конференції масиву ОСОБА_1 . Визнано неправомірним рішення конференції Громадської організації «Рада садівницьких товариств масиву «Жайворонок» від 22.09.2018. У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання конференції Громадської організації «Рада садівницьких товариств масиву «Жайворонок» від 22.09.2018 неправомочною відмовлено. Здійснено розподіл судового збору.

10.          Судові рішення мотивовані порушенням зазначеними вище рішеннями охоронюваних законом інтересів позивача як садівника товариства, що є членом масиву. 

11.          Суди попередніх інстанцій вказують на те, що за своїм змістом рішення конференції масиву від 22.09.2018 стосуються як питань затвердження кошторису, зокрема, на підставі якого визначаються розміри внесків, так і питань порядку сплати таких внесків, тоді як положеннями статуту ГО «РСТМ «Жайворонок» визначено безпосередню можливість відповідача здійснювати діяльність із забезпечення електропостачанням садівників садівницьких товариств - членів масиву, та припинення такого постачання у разі несплати внесків.

12.          Також суди попередніх інстанцій зазначають, що садові товариства - члени масиву, які є об`єднаннями садівників, діючи разом як вищий орган масиву, формують волю і волевиявлення масиву стосовно його господарської діяльності, яка стосується, у тому числі, користування садівниками садових товариств, що є членами масиву, належними таким садівникам земельними ділянками. Шляхом прийняття участі у конференції масиву, як вищому органі його управління, представник садівницького товариства реалізує власний законний інтерес садівника та власника земельної ділянки щодо опосередкованого здійснення управління масивом та його господарською діяльністю, яка і спрямована на задоволення потреб садівників.

13.           Суди вказують на те, що участь садівницьких товариств - через делегата садівника, у діяльності масиву, зокрема шляхом участі у роботі конференції масиву та прийняття рішень, не спростовує зроблених судом висновків щодо безпосереднього впливу діяльності відповідача та прийнятих ним рішень на законні права та інтереси позивача як садівника, у тому числі в частині його правомочності власника земельної ділянки на території масиву.

14.          Оскільки участь у конференції масиву 22.09.2018 приймали 69 представників членів масиву від необхідної кількості делегатів - 77 осіб, суди дійшли висновку про неправомочність конференції РСТМ «Жайворонок» 22.09.2018, що свідчить про невідповідність вимогам статуту проведення такої конференції, у тому числі прийняття конференцією масиву відповідних рішень.

15.          Суди попередніх інстанцій вказують на те, що положеннями статуту ГО «РСТМ «Жайворонок» не передбачено таких підстав недопуску делегата від садівницького товариства до участі в роботі конференції, як наявність заборгованості по будь-яким внескам, а також не віднесено до компетенції правління масиву прийняття рішень про недопуск на конференцію боржників по внесках.

16.          Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить Суд скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 20.07.2021 у справі №360/213/19 і ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

17.           Підставою касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій відповідач зазначає п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

18.           Скаржник у касаційній скарзі вказує на неврахування судами попередніх інстанцій позицій та роз`яснень Верховного Суду, викладених у постановах від 15.08.2019  у справі № 1340/4630/18, від 07.11.2018 у справі № 910/2707/18, в яких зазначені необхідні дії, що слід здійснити судам при розгляді позовів про порушені права і наступного визнання протиправними та нечинними тих чи інших рішень.

19.           У відзиві на касаційну скаргу позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

20.          Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги разом з матеріалами справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою з таких підстав.

21.          Відповідно до ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

22.          Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

23.          При цьому самим скаржником у касаційній скарзі, з огляду на принцип диспозитивності, визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, покладається на скаржника.

24.          Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у ч. 3 ст. 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

25.          Отже, відповідно до положень ст. 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

26.          Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

27.          Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

28.          Щодо визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правову позицію, викладену в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

29.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за 

суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

30.          При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

31.          Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

32.          Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

33.          Предметом позову у справі, що розглядається №360/213/19 є визнання конференції неправомочною, визнання рішень конференції та правління громадської організації неправомірними.

34.          Як зазначалося вище, суди попередніх інстанцій частково задовольняючи позовні вимоги позивача вказали на те, що садові товариства - члени масиву, які є об`єднаннями садівників, діючи разом як вищий орган масиву, формують волю і волевиявлення масиву стосовно його господарської діяльності, яка стосується, у тому числі, користування садівниками садових товариств, що є членами масиву, належними таким садівниками земельними ділянками. Шляхом прийняття участі у конференції масиву, як вищому органі його управління, представник садівницького товариства реалізує власний законний інтерес садівника та власника земельної ділянки щодо опосередкованого здійснення управління масивом та його господарською діяльністю, яка і спрямована на задоволення потреб садівників. Обставини опосередкованої участі садівницьких товариств - через делегата садівника, у діяльності масиву, зокрема шляхом участі у роботі конференції масиву та прийняття рішень, не спростовує обставин та висновків щодо безпосереднього впливу діяльності відповідача та прийнятих ним рішень на законні права та інтереси позивача як садівника, у тому числі в частині його правомочності власника земельної ділянки на території масиву. 

35.          Водночас предметом позову в адміністративній справі № 1340/4630/18 є визнання протиправним та нечинним рішення Львівської обласної ради від 18.09.2018 № 745 «Про мораторій на публічне використання російськомовного культурного продукту на території Львівської області».

36.          Верховний Суд у постанові від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, частково скасовуючи рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові вказав на те, що відповідно до норм ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Львівської обласної ради від 18.09.2018 № 745 є нормативно-правовим актом суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування. Положеннями ч. 2 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

37.          Крім того, Верховний Суд наголосив на відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про застосування чи можливе застосування спірного рішення відповідача у правовідносинах, в яких беруть участь позивачі.

38.          Предметом позову у справі № 910/2707/18 є визнання недійсним рішення загальних зборів засновників Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини», оформленого протоколом №3 від 06.02.2017; визнання недійсним договорів купівлі-продажу часток в статутному капіталі Академії.

39.           Верховний Суд у постанові від 07.11.2018 у зазначеній справі, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, вказав на те, що господарські суди дійшли правильного висновку про недоведеність позивачем наявності підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 231 Цивільного кодексу України, з якими закон пов`язує недійсність правочину.

40.          У справі № 910/2707/18 Верховний Суд взяв до уваги встановлені судами обставини, що рішенням загальних зборів засновників (власників) Академії від 06.02.2017, оформленим протоколом №3, було вирішено, зокрема, питання погодження виходу ТОВ «Фірма «Медфармцентр» зі складу засновників (власників) Академії та задоволення заяви ТОВ «Воля та сила народу» про вступ до складу засновників (власників) академії у зв`язку з набуттям права власності на частку розміром 20% статутного капіталу Академії, а з вказаного протоколу вбачається, що на зборах були присутні засновники (власники) Академії, яким в сукупності належало 100% статутного капіталу та одноголосно прийнято рішення із вказаних питань.

41.          З огляду на викладене, порівнюючи зміст правовідносин (права й обов`язки сторін спору) згідно з відповідним правовим регулюванням у зазначених справах та у справі, що переглядається, Верховний Суд дійшов висновку, що спірні правовідносини у зазначених справах не є подібними.

42.          Крім того, Верховний Суд у постанові від 07.11.2018 у справі № 910/2707/18 звернув увагу, що згідно з положеннями ст. ст. 2, 4, 5 ГПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. 

43.          У касаційній скарзі відповідач зазначає про безпідставне неврахування судами попередніх інстанцій вказаних висновків Верховного Суду щодо застосування наведених положень законодавства.

44.          Поряд з цим, Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

45.          Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

46.          Суди попередніх інстанцій у справі, що розглядається встановили порушення прав позивача та неправомірність рішення конференції та правління ГО «РСТМ «Жайворонок». 

47.          Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

48.          Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, інші доводи касаційної скарги направлені на з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки доказів, яким була надана належна правова оцінка, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, а тому відхиляються Судом (касаційний розгляд здійснюється в межах, передбачених статтею 300 ГПК України), а будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 287 ГПК України, відповідач не зазначив та не обґрунтував у поданій касаційній скарзі, Верховний Суд відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Громадської організації «Садівницький масив «Жайворонок» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 20.07.2021 у справі №360/213/19.

Керуючись ст.ст. 234, 235, п. 5 ч. 1 ст. 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Громадської організації «Садівницький масив «Жайворонок» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 20.07.2021 у справі №360/213/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя           О. А. Кролевець
Судді          С. В. Бакуліна 
          Л. В. Стратієнко