УХВАЛА
м. Київ

25 серпня 2022 року 
справа № 640/20852/21
адміністративне провадження № К/990/22934/22 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ ЮКРЕЙН»
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року
у справі № 640/20852/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Юкрейн» 
до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві 
про визнання дій протиправними, стягнення бюджетного відшкодування та пені,

УСТАНОВИВ:

24 серпня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ ЮКРЕЙН» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі № 640/20852/21, предметом спору в якій є визнання протиправними дій Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків із затягування бюджетного відшкодування ТОВ "АДМ Юкрейн" у загальній сумі 431279776 грн ПДВ; стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь ТОВ "АДМ Юкрейн" заборгованості з відшкодування ПДВ у розмірі 28041775,20 грн за податковою декларацією з податку на додану вартість за лютий 2021 року; стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь ТОВ "АДМ Юкрейн" пеню на рівні 120 % облікової ставки Національного банку України, що станом на 23 липня 2021 року дорівнює 2627784,35 грн (із відповідним збільшенням за кожен день прострочки) за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.

При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 328 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник визначає підстави касаційного оскарження - пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема, вказує, що:
- відсутній висновок Верховного Суду з питання застосування норм права у правовідносинах, подібних до тих, що розглядаються у даній справі. Зокрема, йдеться про застосування пп. 78.1.8 ст. 78, ст. 200 (зокрема п.п. 200.10, 200.11, 200.12), п. 37 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України), у редакції, яка діяла на момент виникнення відповідних правовідносин (до 01 січня 2022 року) у правовідносинах щодо узгодження сум ПДВ, заявлених платником податків до бюджетного відшкодування безпосередньо за результатами камеральної перевірки, і забезпечення перерахування узгоджених таким чином (за результатами камеральної перевірки) сум бюджетного відшкодування з ПДВ у визначені законом строки, за умов фактичного переривання процесу відшкодування НЕЗАКОННОЮ позаплановою документальною перевіркою - призначеною за відсутності підстав для її проведення, визначених п. 200.11 ПКУ у редакції, яка діяла на момент виникнення відповідних правовідносин, в порушення прямої заборони на проведення таких перевірок, встановленої п. 37 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ;
- пп. 78.1.8 ПКУ застосований судами першої та апеляційної інстанції без урахування висновків Верховного Суду, зокрема, викладених у постановах від 19 березня 2020 року у справі № 460/2939/18 та від 14 травня 2019 року у справі № 813/3175/15. Відповідно до таких висновків перевірка бюджетного відшкодування і від`ємного значення є окремими видами перевірок, а перевірка бюджетного відшкодування в рамках позапланової документальної перевірки можлива виключно за наявності підстав, визначених у п. 200.11 ПК України;
- рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині визнання правових наслідків проведеної відповідачем позапланової перевірки бюджетного відшкодування позивача суперечать висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 09 лютого 2021 року у справі №804/3329/15 та від 21 жовтня 2021 року у справі №817/1314/17, про те, що неправомірність проведеної перевірки тягне за собою нікчемність її наслідків - протиправність податкових повідомлень-рішень контролюючих органів без необхідності переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. При тому, що відповідно до іншого висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, навіть у разі допуску посадових осіб до проведення перевірки платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки при оскарженні наслідків такої перевірки.

Аналізуючи зміст касаційної скарги на предмет її обґрунтованості та наявності підстав для касаційного оскарження, Суд зазначає наступне.

При вирішенні цієї справи судами попередніх інстанцій враховані положення пунктів 200.1., 200.2., 200.4., підпункту 200.7.2. пункту 200.7., пункту 200.10., пункту 200.11., пункту 200.12. статті 200, пункту 76.3. статті 76, підпункту 78.1.8. пункту 78.1. статті 78, підпункту 19.1.1. пункту 19.1. статті 19, підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України.

При цьому, суди виходили з того, що позивачу як платнику податку на додану вартість відшкодовано за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2021 року 403238001,00 грн, разом з тим на підставі виявлених порушень 17 червня 2021 року податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення № 3263100070202 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2021 року на 22  811 961,20 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 11  405 980,50 грн; № 3243100070202 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за лютий 2021 року на 883 656,00 грн; № 3253100070202 про відмову у наданні бюджетного відшкодування за лютий 2021 року в сумі 5  229 814,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, та ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року у справі № 640/26532/21 було відкрито провадження за позовом ТОВ «АДМ Юкрейн» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування податкових повідомлень-рішень від 17 червня 2021 року № 3243100070202, № 3253100070202, №3263100070202.

Наведене обумовило висновок судів попередніх інстанцій, що на даний час відсутнє судове рішення у справі № 640/26532/21 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 червня 2021 року №3243100070202, № 3253100070202, № 3263100070202, а тому сума бюджетного відшкодування в розмірі 28041775,20 грн, яку просить позивач стягнути з Державного бюджету України, є неузгодженою.

Суди першої та апеляційної інстанції у цій справі критично оцінили твердження Товариства про незаконність проведеної перевірки, результати якої оформлені актом від 21 травня 2021 року № 393/31-00-07-02/20027449, оскільки предметом даного позову (у справі 640/20852/21) є саме факт невідшкодування з бюджету заявленої суми у розмірі 28041775,20 грн, яка на даний час є неузгодженою, у той час як предметом судового дослідження у справі №640/26532/21 є відповідність перевірки контролюючого органу як способу реалізації владних управлінських функцій при вирішенні питання підтвердження/не підтвердження заявленого до стягнення бюджетного відшкодування.

Доводи ж касаційної скарги побудовані на доведенні протиправності податкової перевірки та відповідно податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідком такої, при цьому скаржник не спростовує висновку судів стосовно того, що сума бюджетного відшкодування в розмірі 28  041 775,20 грн є неузгодженою, тому його право на отримання бюджетного відшкодування до прийняття рішення судом в адміністративній справі № 640/26532/21 не вважається порушеним. Позивач не визначає норм матеріального та/або процесуального права, які порушені судами при формуванні цього висновку.

Суд зазначає, що визначені скаржником у касаційній скарзі норми ПК України, щодо яких відсутній висновок або які застосовані без урахування висновків Верховного Суду, мають застосовуватися під час судового розгляду у справі №640/26532/21 при вирішенні питання правомірності податкової перевірки та визначення за її наслідками грошових зобов`язань спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Суд звертає увагу на те, що для обґрунтування касаційної скарги недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу контролюючого органу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Подібність правовідносин цієї справи із тими на які посилається скаржник в касаційній скарзі не доведена.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Донецькій області, як відокремленого підрозділу ДПС України підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ ЮКРЕЙН» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі №640/20852/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Юкрейн» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про визнання дій протиправними, стягнення бюджетного відшкодування та пені - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                               Р. Ф. Ханова