КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/5064/2022
справа №761/47779/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня  2022 року                                                                                                        м.Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Осаулова А.А.,
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
встановив:
У грудні 2019 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося з вказаним позовом. 
Позовні вимоги мотивує тим, що 26 грудня 2016 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено страховий договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0101-16-00584, предметом якого було страхування транспортного засобу "Хюндай", державний номерний знак НОМЕР_1 . 15 жовтня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Хюндай", державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу "Ауді",  державний номерний знак НОМЕР_2 ,  під керуванням ОСОБА_2 .
Згідно постанови Солом`янського районного суду міста Києва вказана ДТП відбулася з вини ОСОБА_2 (відповідача у справі).
До позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Позивачем на підставі звіту №0711 від 10.11.2017 року складено страховий акт та розрахунок та на підставі вищевказаних документів здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 197 123,97 гривень.
Особиста цивільно-правові відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ "СК "Вусо", яка за заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу виплатила 100 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму по відшкодуванню шкоди  у розмірі 97 123,97 гривень.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено повністю. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" в порядку регресу витрати, пов`язані із сплатою страхового відшкодування у розмірі 97 123,97 гривень, розподілено судові витрати.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,  06 грудня 2021 року подано заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення  відмовлено.
10 січня 2022 року засобами поштового зв`язку на адресу Київського апеляційного суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направлено апеляційну скаргу.
В апеляційної скарги зазначає, що відповідач не був належним чином повідомлений про судові засідання у справі. Вказує, що докази, на основі яких ухвалено рішення, не можна брати до уваги. Зазначає, що звіт №0711, який зроблено на замовлення позивача, є значно завищений та не відповідає дійсності. Вказує, що позивачем на підтвердження заявленої суми не надано суду доказів фактичних витрат здійснення відновлювального ремонту та фактичної вартості відновлювального ремонту. 
Зазначає, що розмір матеріальної шкоди, яку просить стягнути позивач, має визначатись, виходячи з вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, оскільки строк експлуатації автомобіля становить більше 7 років.
Також вказує про те, що жодних доказів на підтвердження повноважень на проведення оцінки завданої шкоди ТОВ "Асистанська компанія "Українська служба допомоги" до суду надано не було.
Зазначає про врахування правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати  Верховного Суду №583/3328/16-ц  від 20 червня 2018 року. 
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 197 123,97 гривень. Страхова компанія "ПрАТ СК "Вусо" виплатила позивачу в порядку регресу 100 000,00 гривень  у межах ліміту страхового відшкодування. Суд дійшов висновку про доведеність суми завданої шкоди, наявності вини відповідача у завданні збитків, а тому ухвалив про стягнення з останнього різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 97 123,97 гривень.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неналежного повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 6 статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Згідно частини 10 статті 187 ЦПК України якщо отримана інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ( перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Установлено, що Шевченківським районним судом міста Києва 19 грудня 2019 року за вих.№72695/19-Вих/С-52 направлено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо місця реєстрації ОСОБА_2 (а.с.28).
З відповіді, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, убачається, що ОСОБА_2 зареєстрованим не значиться (а.с.29).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 січня 2020 року відкрито провадження у справі. Копія ухвали направлена на адресу ОСОБА_2 , що вказана у позовній заяві - АДРЕСА_1 . З даних конверту за трекінговим №03057149441041 убачається, що вказаний конверт повернуто до Шевченківського районного суду міста Києва з відміткою "це хостел. Вибув"
Матеріали цивільної справи не містять будь-яких інших відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
При цьому конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства, неналежний виклик сторони у справі є порушенням принципу рівності сторін.
Аналогічна правова позиція була висловлена в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15-ц.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується щодо не лише сторін, але й національних судів (п. 47 рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Diya 97 v. Ukraine").
З огляду на викладене, оскільки повідомлення учасників справи є обов`язковим, проте такої вимоги судом не дотримано, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року з ухваленням нового судового рішення.
Ухвалюючи судове рішення по суті спору, судова колегія виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Установлено, що постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.4-5).
26 грудня 2015 року між ПАТ "СК "Українська страхова група" та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0101-16-00584. Розмір страхової суми визначено 270 000,00 гривень (а.с.7).
З даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 убачається, що ОСОБА_3 є власницею транспортного засобу Hyundai i20, VIN: НОМЕР_4 д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.8).
17 жовтня 2017 року ОСОБА_3 до ПАТ "СК "Українська страхова група" подано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.9).
З даних звіту №0711 про оцінку автомобіля Hyundai I20 д.н.з. НОМЕР_1 від 10 листопада 2017 року убачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai I20в результаті його пошкодження при ДТП та з урахуванням розцінок спеціалізованого СТО складає 293 053,20 гривень.
З даних розрахунку суми страхового відшкодування від 01 грудня 2017 року, виконаного та підписаного головним спеціалістом Никифоровим В.Ю., убачається, що вартість залишків ТЗ після страхового випадку  50 000,00 гривень. Сума страхового відшкодування визначено 197 123,97 гривень (270 000,00 гривень (страхова сума)-50 000,00 гривень (вартість залишків ТЗ після страхового випадку) - 21 526,03 гривень (зменшення розміру страхового відшкодування) (а.с.18).
З даних страхового акту №ДККА-58594 від 01 грудня 2017 року, затвердженого начальником управління врегулювання нестандартних та спеціальних збитків, убачається, що розмір страхового відшкодування визначено 197 123,97 гривень та вказано перерахувати на рахунок ОСОБА_3 (а.с.17).
На момент ДТП відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ СК "Вусо" згідно Полісу АК 5771061 (а.с.20).
З даних платіжного доручення №33304 від 01 грудня 2017 року убачається, що ПАТ "СК Українська страхова група " перерахувало на рахунок ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 197 123,97 гривень. У графі призначення платежу вказано "страх.відшк.28-0101-16-00584 в26.12.16 стр.акт ДККА-58594 в 01.12.17; ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_5 . Без ПДВ" (а.с.19).
З даних платіжного доручення №22228 від 02 жовтня 2018 року убачається, що ПрАТ "СК "Вусо" перерахувало на рахунок ПАО "СК "УСГ" 100 000,00 гривень. У графі призначення платежу вказано "стр.возм.сог.с/а№09514-от02.10.18поПол№АК/57710161от27.01.17 (Стр. ОСОБА_2 ,вл.им. ОСОБА_3 ,выпл.в пор.регр. №ДККА-58594" (а.с.21). 
Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
Згідно із частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Отже відносини між  ПАТ "СК Українська страхова група "  та  ОСОБА_3  у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач, як страховик потерпілої особи,виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_2  в порядку суброгації.
Відносини  між ОСОБА_2   та його страховиком  ПрАТ «СК «Вусо» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ( № 1961-IV).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Установлено, що ПрАТ "СК "Вусо" перерахувало на рахунок ПАО "СК "УСГ"  100000,00 гривень.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму, відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик ОСОБА_3 - ПАТ "СК Українська страхова група "  , яке забезпечило майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь різниці між фактичним розміром понесених витрат та відшкодованою сумою, ПАТ "СК Українська страхова група "  правильно посилалося на положення статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192, 1194 ЦК України. При цьому, в позовній заяві позивачзазначає про те, що виплачені страховиком відповідача грошові кошти не відшкодовують у повному обсязі фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту.  
Оскільки установлено, що ПрАТ СК "Вусо" виплатило позивачу 100 000,00 гривень у межах ліміту страхового відшкодування страховика, а загальний розмір завданої шкоди становить 197123,97 гривень, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає  97123,97 гривень.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу повинна рахуватися, виходячи з вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, апеляційний суд зазначає наступне.
Розмір матеріальних збитків та вартості відновлювального ремонту визначаються на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінок колісних транспортних засобів затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року (Методика).
Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.
Установлено, що автомобіль Hyundai i20, VIN: НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення. Дорожньо-транспортна пригода за участю забезпечених ТЗ сталася у жовтні 2017 року. Отже на момент ДТП автомобілю Hyundai i20, VIN: НОМЕР_4 було 5 років, а не 7 років, як помилково зазначає скаржник.
Автомобілі марки "Hyundai" виготовляються компанією "Hyundai Motor Company", що знаходиться у Південній Кореї.
Аналізуючи вказані дані, та положення пункту 7.38 Методики доводи апеляційної скарги відносно того, що під час розрахунку вартості відновлювального ремонту ТЗ мав бути використаний коефіцієнт фізичного зносу, колегія суддів відхиляє, оскільки автомобіль не є виробництва країн СНД, а тому такий коефіцієнт дорівнює нулю.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу та його складових частин ураховується при визначенні матеріального збитку, який відшкодовується страховиком, натомість при визначенні розміру відшкодування, яке підлягає стягненню з винної особи, ураховується принцип повного відшкодування шкоди потерпілому, зокрема відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (статті 1192, 1194 ЦК України).
Щодо доводів апеляційної скарги, стосовно відсутності доказів на підтвердження повноважень ТОВ "Асистанська компанія "Українська служба Допомоги" на складання звітів про розрахунок вартості відновлювального ремонту, колегія суддів зазначає, що до видів діяльності цієї юридичною особи віднесено оцінювання ризиків та завданої шкоди (66.21). Оцінку виконано оцінювачем ОСОБА_5 , який згідно даних звіту має відповідну кваліфікацію та ці обставини доводами апеляційної скарги не спростовано.
Відповідачем не надано доказів на підтвердження іншого розміру матеріальної шкоди, клопотань про призначення експертизи або прийняття інших доказів не подавалось, відтак апеляційним судом відхиляються такі доводи скаржника.
Посилання скаржника на врахування правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати  Верховного Суду №583/3328/16-ц  від 20 червня 2018 року, є помилковим, оскільки правовідносини у цих справах  не є подібними.
Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на наведене , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 гривень.
Підстав для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, пов`язаних із апеляційним провадженням, не убачається з огляду на те, що позовні вимоги задовольняються в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.
 
Позовні вимоги задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія " Українська страхова група" витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 97123,97 гривень.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія " Українська страхова група" судові  витрати в розмірі 1921,00 гривень.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 04 липня  2022 року.
 
Суддя-доповідач                                                   Н.В. Поліщук

Судді                                                                                   А.М. Андрієнко

                                                                                  В.В. Соколова