Справа № 441/281/21                                Головуючий у 1 інстанції: Яворська А.О. 
Провадження № 22-ц/811/889/22                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Колич Х.Б.
з участю: представника АТ КБ «ПриватБанк» – Жарського І.Р., 
представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , представника Служби у справах дітей – Магерус Є.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до  ОСОБА_1 в його інтересах та в інтересах неповнолітньої  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, про виселеннята зняття з реєстрації місця проживання.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 29 вересня 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки набуло у власність будинок, загальною площею 175.20 кв.м., житловою площею 60 кв.м, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1  на підставі договору іпотеки від 21 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного округу Тимофеєвим О.В.Стверджує, що перешкодою для отримання доступу до спірного будинку стала реєстрація та проживання у ньому  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_4 . Зазначає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Покликається на те, що на адресу відповідачів направлено письмову вимогу про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак така вимога була ними проігнорована та нерухомість не передана у вільне користування банку, чим порушено його права власника. З наведених підстав просить виселити  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_2 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації.
У березні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відновлення їх права власності в Державному реєстрі речових прав.
В обгрунтування застрічних позовних вимог покликаються на те, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стверджують, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зазначають, що житловий будинок, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , належить їм на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, не придбаний ними за кредитні кошти, а іншого житла вони не мають. Вказують, що спірний будинок є єдиним житлом позивачів, а його загальна площа становить 175.2 кв.м., що не перевищує 250 кв.м., а відтак у іпотекодержателя відсутнє право на відчуження майна іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважають, що договір іпотеки суперечить правам та інтересам неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , та яка постійно проживає у спірному будинку, при оформленні права власності на спірний будинок Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» не отримало дозволу органу опіки та піклування, незважаючи на те, що в житловому будинку, який є предметі іпотеки, проживає неповнолітня особа.
З наведених підстав просять:
-визнати протиправним рішення державного реєстратора Тузяка Павла Тарасовича Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо реєстрації права власності Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 31626017 від 29 вересня 2016 року;
-скасувати державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яка проведена на підставі договору іпотеки, № 322 від 21 березня 2008 року;
-відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмолено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано протиправним рішення державного реєстратора Тузяка Павла Тарасовича, Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, щодо реєстрації права власності ПАТ «ПриватБанк» на будинок по АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності ПАТ «ПриватБанк» на будинок по АДРЕСА_1 , проведеної на підставі договору іпотеки, серія та номер 322, виданий 21.03.2008.
В іншій частині зустрічного позову - відмовлено.
Додатковим рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 06 квітня 2022 року стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно 1816 грн. сплаченого судового збору.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 січня 2022 рокуоскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що відповідачі на вимогу банку добровільно не звільнили житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки та на який звернуто стягнення, що надає банку право вимагати усунення усіх перешкод у користуванні своїм майном в судовому порядку. Вважає, що норми ЖК УРСР є такими, що обмежують право власності, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати не ст. 109 ЖК, а положення статті 391 ЦК України, та глави 32 «Право користування чужим майном». Вказує, що рішення про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, тому після внесення такого запису скасування рішення про реєстрацію не може бути належним способом захисту права або інтересу, а належним способом захисту є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, відтак обраний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спосіб захисту порушеного права не є ефективним, що є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову. Просить звернути увагу на те, що суд першої інстанції неправомірно не застосував до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності до зустрічних позовних вимог, оскільки рішення державного реєстратора Тузяка Павла Тарасовича Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо реєстрації за АТ КБ «ПриватБанк» права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , прийнято 29 вересня 2016 року, а із зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися лише 26 березня 2021 року, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. 
Заслухавши суддю-доповідача,пояснення представника АТ КБ «Приват Банк» Жарського І.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , представника Служби у справах дітей Львівської районної державної адміністрації – Магерус Є.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених чинним законодавством підстав для виселення відповідачів з житлового будинку, що є предметом іпотеки 
Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні реєстрації права власності на житловий будинок порушено передбачену Законом України «Про іпотеку», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 процедуру такої реєстрації, не дотримано вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 30.12.2010 визнано дійсним договір іпотеки від 21.03.2008, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Є/У 3661 від 21.03.2008 звернуто стягнення на будинок загальною площею 175 кв.м., що в АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.11.2020 за реєстраційним номером 1040516446209, 29.09.2016 право власності на вищевказаний будинок зареєстроване за ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.7,8).
Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31626017 від 29.09.2016 11:03:21, ОСОБА_6 , Годовицько – Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області.
Як підставу для державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зазначено договір іпотеки, серія та номер: 322, виданий 21.03.2008 , видавник ОСОБА_7 , приватний нотаріус Городоцького районного округу.
Тобто, підставою державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , є договір іпотеки від 21.03.2008 року, а не рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30.12.2010 року.
З вимоги про виселення (а.с.9) вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24.12.2020 повідомлено, що спірний будинок 29.09.2016 перейшов у власність АТ КБ «ПриватБанк».
За даними довідки про склад сім`ї від 29.11.2020 про реєстрацію місця проживання особи у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані троє осіб: відповідачі за первинним позовом ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11, 23, 24).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та витягу з реєстру прав власності, відомості про наявність у власності відповідачів іншого нерухомого майна відсутні (а.с.7, 71).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі набули право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 , який передали в іпотеку, на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.71), а тому суд першої інстанції вірно зазначив, що житловий будинок придбаний не за рахунок отриманих в кердит коштів.
АТ КБ «ПриватБанк» просить про виселення відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1 та зняття реєстрації місця проживання за цією адресою.
Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), в частині першій якої передбачені підстави виселення.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.
Тлумачення частини другої статті 109 ЖК України, з урахуванням змісту статті 379, глави 26 ЦК України дають підстави дійти висновку, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення не допускається.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. 
Відповідні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18), у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 265/4748/16-ц (провадження № 61-16347св18).
У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону № 898-IV та статті 109 ЖК Української РСР, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, є законним та обґрунтованим, враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що житловий будинок АДРЕСА_1 не був придбаний за кредитні кошти, такий є спадковим майном, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим КП Городоцьке РБТІ від 27.02.2008 року, у якому зазначено підставу виникнення права власності на будинок свідоцтво про право на спадщину №810 від 16.03.1985 року, тобто, право власності на житловий будинок набуто ще у 1985 році. 
24 грудня 2020 року банком на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 направлено вимогу про добровільне виселення з житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку, але вимога банку залишились без задоволення, ця обставина банком не заперечується.
Матеріалами справи встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду із цим позовом, не запропонував іншого постійного житлового приміщення, яке можна надати відповідачам одночасно з їх виселенням. 
Таким чином, керуючись частиною другою статті 109 ЖК України, з огляду на те, що Банк не запропонував постійне жиле приміщення, яке має бути надане відповідачам одночасно з виселенням, а суд не має повноважень визначати на власний розсуд, до якого житлового приміщення мають бути виселені мешканці квартири, що є предметом іпотеки, на який звернуто стягнення, у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів необхідно відмовити.
Твердження представника позивача за первісним позовом з приводу того, що відповідачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у них іншого житла, не спростовує висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги банку про виселення, оскільки станом на час розгляду справи в суді відсутні відомості, які б свідчили про те, що відповідачі за первісним позовом забезпечені іншим житлом, а стверджуючи про наявність у відповідачів іншого житла, позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не підтвердив це належними та допустимими доказами.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Аналіз змісту указаних норм свідчить про те, що позовна вимога про зняття з реєстраційного обліку осіб є похідною від задоволення судом позовної вимоги про виселення осіб.
І оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку про виселення відповідачів, то й позовні вимоги Банку в частині зняття їх з реєстраційного обліку також не підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , які звернулись до суду із зустрічним позовом про визнання протиправним рішення державного реєстратора Тузяка Павла Тарасовича, Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, щодо реєстрації права власності ПАТ «ПриватБанк» на будинок по АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності ПАТ «ПриватБанк» на будинок по АДРЕСА_1 , проведеної на підставі договору іпотеки, серія та номер 322, виданий 21.03.2008.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).
Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.
Як вбачається з рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30.12.2010 року, що набрало законної сили, і встановлено судом першої інстанції, на забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитною угодою №Є/У3661/1 від 21.02.2008 року. між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 21.03.2008 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» 19.09.2016 року направив ОСОБА_1 повідомлення, у якому зазначив, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором, відповідно до договору іпотеки (п.26 договору іпотеки) , укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» від 21.03.2008 року, банк має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок АДРЕСА_1 , та повідомив, що після спливу тридцяти денного строку зі дня отримання даного повідомлення, Банком буде зареєстроване право власності на нерухоме майно, на на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Разом з тим, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.11.2020 за реєстраційним номером 1040516446209, право власності на вищевказаний будинок зареєстроване за ПАТ КБ «ПриватБанк» 29.09.2016 року.
Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31626017 від 29.09.2016 11:03:21, ОСОБА_6 , Годовицько – Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області.
Як підставу для державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зазначено договір іпотеки, серія та номер: 322, виданий 21.03.2008 , видавник ОСОБА_7 , приватний нотаріус Городоцького районного округу.
Оскільки повідомлення було направлено ОСОБА_1 19.09.2016 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за АТКБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки зареєстровано 29.09.2016 року, що свідчить про те, що реєстрація права власності державним реєстратором проведена до спливу тридцяти денного строку, який має відраховуватися з дня отримання повідомлення іпотекодавцем, однак така інформація АТ КБ «ПриватБанк» суду не надавалася.
АТ КБ «ПриватБанк», всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів направлення іншим іптекодавцям, зокрема, ОСОБА_2 , вимоги про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Оскільки за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в тому числі і в позасудовому порядку, передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, направлення письмової вимоги про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, і лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки, і недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про підставність позовних вимог ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , які звернулись із зустрічним позовом про визнання протиправним рішення державного реєстратора Тузяка Павла Тарасовича, Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, щодо реєстрації права власності ПАТ «ПриватБанк» на будинок по АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності ПАТ «ПриватБанк» на будинок по АДРЕСА_1 , проведеної на підставі договору іпотеки, серія та номер 322, виданий 21.03.2008.
Крім того, згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Так, умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок).
Пунктом 57 Порядку в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення (29.09.2016) передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Відповідно до пункту 61 Порядку в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.
У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Наявними матеріалами справи встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» 19.09.2016 року направив ОСОБА_1 повідомлення, у якому зазначив, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором, відповідно до договору іпотеки (п.26 договору іпотеки) , укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» від 21.03.2008 року, банк має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок АДРЕСА_1 , та повідомив, що після спливу тридцяти денного строку зі дня отримання даного повідомлення, Банком буде зареєстроване право власності на нерухоме майно, на на житловий будинок АДРЕСА_1 , однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ним цього повідомлення, а тридцяти денний строк підлягає відрахуванню з моменту отримання повідомлення. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк», всупереч вимогам ст.. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження направлення повідомлення аналогічного змісту іншому іпотекодавцю, ОСОБА_2 , що є обов`язком іпотеко держателя, і що таке отримане нею із зазначенням дати отримання.
Враховуючи наведене, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірний будинок за іптекодержателем АТ КБ «ПриватБанк»).
Крім того, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (далі – Закон № 1304-VII), підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
В свою чергу, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель.
Аналогічний паровий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та від 19 травня 2020 року №644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).
Також суд звертає увагу на той факт, що однією з умов, за якої нерухоме майно не може бути примусово стягнуте, є умова використання житла для постійного проживання.
Наявні в матеріалах справи дані свідчать про те, що сім`я ОСОБА_9 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, на спірний будинок, загальна площа якої не перевищує 140 кв. метрів, який використовується як місце постійного проживання позивачами за зустрічним позовом Малериками, та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII.
Таким чином, за наслідками прийнятих державним реєстратором рішень про проведення державної реєстрації права власності на спірний будинок за відповідачем, яким є АТ КБ «ПриватБанк» на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом № 1304-VII.
За вищенаведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , які звернулись із зустрічним позовом про визнання протиправним рішення державного реєстратора Тузяка Павла Тарасовича, Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, щодо реєстрації права власності ПАТ «ПриватБанк» на будинок по АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності ПАТ «ПриватБанк» на будинок по АДРЕСА_1 , проведеної на підставі договору іпотеки, серія та номер 322, виданий 21.03.2008, є підставними.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» за зустрічним позовом, заявив про застосування наслідків спливу позовної давності до зустрічних позовних вимог, мотивуючи тим, що реєстрація права власності проведена 29.09.2016 року, а позивачі із зустрічним позовом звернулися лише 20.03.2021 року, тобто, звернулися до суду поза межами трьохрічного сторку звернення до суду з позовом. 
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (стаття 257 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 5 ст. 267 УК України).
З матеріалів справи вбачається, що державна реєстрація за АТ КБ «ПриватБанк» права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, серія та номер 322, виданий 21.03.2008, проведена 29.09.2016 року, а позивачі ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернулися із зустрічним позовом лише 20.03.2021, тобто, майже через чотири з половиною роки.
Безспірним є те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було відомо про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 , перебуває в іпотеці АТ КБ «ПриватБанк», було відомо про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, виконання зобов`язань за яким було забезпечено іпотекою цього житлового будинку, а відтак і про право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, що передбачено іпотечним договором.
Крім цього, з матеріалів спарви вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» 19.09.2016 року направив ОСОБА_1 повідомлення, у якому зазначив, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором, відповідно до договору іпотеки (п.26 договору іпотеки) , укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» від 21.03.2008 року, банк має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок АДРЕСА_1 , та повідомив, що після спливу тридцяти денного строку зі дня отримання даного повідомлення, Банком буде зареєстроване право власності на нерухоме майно, на на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач також повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, тобто, обов`язковість доведення стороною спору тиїх обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечнь. Відповідач, навпаки, ммає жовести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. 
На думку колегії суддів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як власники житлового будинок АДРЕСА_1 , мали цікавитися майном, належним їм на праві власності та переданим ними в іпотеку, а відтак, за вищенаведених обставин, могли довідатися про реєстрацію за АТ КБ «ПриватБанк» права власності на спірний житловий будинок, а відтак і про порушення своїх прав внаслідок державної реєстрації права власності за АТ КБ «ПриватБанк».
Частина 5 ст. 267 ЦК України передбачає, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Перш ніж застосовувати позовну давність необхідно з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого позивач звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про застосування її наслідків її спливу зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності – за авідсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. 
З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги підставність позовних вимог ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_2 за зустрічним позовом, можливість та обов`язок позивачів за зустрічним позовом за встановлених судом обставин знати про стан своїх майнових прав, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_2 слід відмовити за спливом позовної давності.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що що вимога позивачів за зустрічним позовом про відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будинок розташований в АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягає, оскільки за змістом ч.3 ст.26 Закону №1952-IV у випадку скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав державний реєстратор самостійно проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
При ухваленні судового рішення судом апеляційної інстанції враховується і те, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.
Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:
«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року – скасувати та ухвалити нову постанову.
В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей про виселення – відмовити.
В задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої  ОСОБА_4 – відмовити за спливом позовної давності.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 25.08.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк