ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/5314/20  Номер провадження 22-ц/814/2434/22	Головуючий у 1-й інстанції Хайкін В.М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача        Триголова В.М.,
суддів:        Дорош А.І., Лобова О.А., 
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м. Харків, про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м. Харків,про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, згідно прохальної частини якої позивач просить суд розірвати договір довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, укладений 29.07.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В., зареєстрований в реєстрі за №1221 та повернути їй передану у власність ОСОБА_2 належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .
Представник відповідача ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності. Вимоги зустрічного позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 виконував обов`язки по договору довічного утримання з 29.07.2015 року до 01.04.2020 року. Таким чином, виконання договору здійснювалось протягом 4 років та 8 місяців. Мінімальний розмір грошового забезпечення, встановлений договором, оцінений сторонами визначений на суму 2 500,00 грн., тобто за 56 місяців, які минули після початку догляду і утримання ОСОБА_3 мінімальні витрати мали б складати 140 000,00 гривень. Проте, із урахуванням витрат на комунальні послуги за обслуговування квартири за адресою: АДРЕСА_2 ,загалом прямі витрати ОСОБА_2 складали значно більшу суму, яка дорівнює 1/2 вартості квартири на даний час. При цьому, під час визначення частки у квартирі, яка залишиться у власності ОСОБА_2 після припинення договору мають бути враховані не тільки документально підтверджені витрати на утримання ОСОБА_3 , які складають 200 048,94 гривень, але і час протягом якого здійснювався догляд відчужувача. Поняття догляду не має матеріального виразу і тому, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі, яке не можливо ототожнити із матеріальним утриманням, але яке має бути враховано при визначенні частки у праві власності, яке залишається за набувачем. Тому, позивач за зустрічним позовом просить суд врахувати як витрати, які були ним здійснені під час виконання договору так і ступінь догляду, який здійснювався набувачем протягом 56 місяців і залишити за ним 1/2 частки у праві власності на квартиру, яка є предметом договору довічного утримання в разі його розірвання за рішенням суду.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа : ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності – відмовлено.
З ухвалою не погодився відповідач ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу через свого представника ОСОБА_1 . 
Апелянт зазначив , що обидві позовні заяви стосуються обставин невиконання ОСОБА_2 умов договору, який він уклав із ОСОБА_3 про довічне утримання останньої , проте відрізняються наслідками, які можуть настати до сторін у цих правовідносинах після розірвання договору довічного утримання. 
Апелянт просив скасувати ухвалу місцевого суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення  суду у  справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму  для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку  спрощеного позовного  провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
16 квітня 2020 року ОСОБА_3 звернулася в Дзержинський районний суд із позовом до ОСОБА_2 треті особи: ОСОБА_4 , Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м. Харків,про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі. Справу призначено до розгляду.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 червня 2021 року суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого засідання.
17 листопада 2021 року представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Міліруд Євгеном Олександровичем, було подано зустрічний позов до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа:: ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності відмовлено.
Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно частини першої статті 17ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи . Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у розгляді справи, у випадках та порядку, встановленому ЦПК України.
Особа не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, зокрема ухвали суду першої інстанції, у випадку, якщо таке право прямо передбачено процесуальним законом.
Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, міститься у частині першій статті 353 ЦПК України.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Частиною шостою статті 185 ЦПК України, до якої відсилає частина друга статті 194 ЦПК України, передбачено, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частин першої, другої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа : ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності .
Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції, посилаючись на частину другу статті 193 ЦПК України, виходив із того, що позови містять різний зміст вимог, а також обставини які підлягають доказуванню, прийняття зустрічного позову на думку суду першої інстанції призвело б до невиправданого затягування розгляду справи за первісним позовом, а тому у прийнятті зустрічного позову необхідно відмовити.
Частиною другою статті 194 ЦПК України визначено, що до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185цього Кодексу.
Частиною третьою статті 194 ЦПК України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої                 статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.
Отже місцевий суд фактично констатував порушення вимог частини другої статті 193 ЦПК України .
Частиною шостою статті 185 ЦПК України, до якої відсилає частина друга статті 194 ЦПК України, передбачено, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.
Про залишення зустрічної позовної заяви в суді у випадку її повернення заявнику зазначено у частині третій статті 194 ЦПК України.
Вищенаведене свідчить про те, що процесуальним законом визначено уніфікований, єдиний підхід при застосуванні наслідків подання позовної заяви (як первісної, так і зустрічної), яка подана без додержання вимог, що визначені ЦПК України. Таким чином існує необхідність і у застосуванні єдиного підходу при реалізації учасниками справи права на апеляційне оскарження ухвали суду про повернення позовної заяви (як первісної, так і зустрічної).
Виходячи зі змісту положень частини шостої статті 185, частин другої, третьої статті 194, пункту 15.10 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви (позову) підлягає апеляційному оскарженню у відповідності  до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 листопада 2021 року судом першої інстанції було вирішено питання про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви заявнику на підставі частини другої статті 194 ЦПК України. Така ухвала суду охоплюється поняттям «заява позивача (заявника)», яке міститься у пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України, тому ця ухвала підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.
Отже, виходячи зі змісту положень частини шостої статті 185, частин другої, третьої статті 194, пункту 15.10 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви підлягає апеляційному оскарженню у відповідності до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України.
Такі висновки узгоджуються із висновками колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 08 жовтня 2018 року у справі № 927/490/18.
Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком місцевого суду , адже за положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Способами захисту проти позову можуть бути: невизнання позову, заперечення проти нього і зустрічний позов. Зустрічний позов - це активний захист проти позову. Зустрічним позовом є позов первісного відповідача до первісного позивача. Зустрічний позов в залежності від ситуації може бути найбільш дієвим засобом захисту відповідача проти позову, тому що спрямований на повне чи часткове виключення підстав первісного позову.
В силу частини 2 статті 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Зустрічний позов не є похідною вимогою від первинного позову, а є вимогою, яка повістю (або частково) виключить задоволення первинного позову.
Правова природа зустрічного позову в тому, що він робить неможливим розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом спору за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м. Харків про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, є розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, укладеного 29.07.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В., зареєстрований в реєстрі за №1221 та повернення їй передану у власність ОСОБА_2 належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності є розірвання вказаного договору та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частки у квартирі АДРЕСА_1 .
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, відмовляючи ОСОБА_2 у прийнятті зустрічної позовної заяви. З обставин справи випливає , що зустрічний позов підлягає прийняттю , адже задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Крім того, спір за первісним та зустрічним позовами стосується одного і того ж нерухомого майна та виник між тими ж сторонами, а отже розгляд останніх є доцільним в одному провадженні.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала від 24 листопада 2021 року постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню .
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви та направлення даної цивільної справи до того ж суду для продовження розгляду.
У відповідності до п.13,ст141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції , не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове , цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, то розподіл судового збору, сплаченого скаржником за подачу апеляційної скарги , здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду справи за загальними правилами, передбаченими ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст..367, п.2,ч.1 ст.374,382ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року – скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 19 серпня 2022 року.

Головуючий:                                                                 В.М. Триголов                
       
Судді        :                                                          А.І. Дорош

О.А. Лобов