ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/9230/21 пров. № А/857/1959/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді -                                                             Ніколіна В.В.,
суддів -                                                                                Качмара  В.Я.,  Пліша М.А.,
за участі секретаря судового засідання -                              Рибачука А.В.
за участю позивача -                                                             ОСОБА_1 
за участю представника відповідача -                               Онищак М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на  рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року (суддя - Карп`як О.О., м. Львів, повне судове рішення складено 13 грудня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової допомоги у зв`язку з щорічною відпусткою, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань та моральної шкоди -

                                                              ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі - ТУ ДБР у м.Львові), в якому просив:визнати протиправним наказ ТУ ДБР у м. Львові від 19.02.2021 №34-о/с "Про звільнення ОСОБА_1 " та скасувати його; визнати протиправним наказ ТУ ДБР у м. Львові від 01.03.2021 №119-о/с "Про звільнення ОСОБА_1 " та скасувати його  ; визнати протиправним наказ ТУ ДБР у м. Львові від 11.05.2021 №199 о/с "Про звільнення ОСОБА_1 " та скасувати його;  поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові або на рівнозначній посаді з дати наступного дня за днем незаконного звільнення, тобто з 12.05.2021; стягнути з ТУ ДБР у м. Львові на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 12.05.2021 до дати винесення рішення про поновлення; рішення суду про присудження стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - у межах суми стягнення за один місяць - та про поновлення на посаді допустити до негайного виконання; стягнути з ТУ ДБР у м. Львові на користь позивача грошову допомогу у зв`язку з щорічною відпусткою, обрахунок якої, у відповідності до абзацу 3 пункту 2 розділу 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати" затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, провести за останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю, в якому наказом від 01.02.2021 №99-в надавалась щорічна основна відпустка, тобто за січень 2021 року та грудень 2020 року;  стягнути з ТУ ДБР у м. Львові на користь позивача матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань;  стягнути з ТУ ДБР у м. Львові на користь позивача моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.12.2019 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон № 305-IX), який набрав чинності 27.12.2019 та яким внесено зміни до Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон №794-VIII) , зокрема, змінено правовий статус Державного бюро розслідувань (далі ДБР) з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції. Відносячи ДБР до державних правоохоронних органів, передбачив гарантії для працівників державних службовців, які були призначені за конкурсом на відповідні посади до набрання чинності змінами у Закон. Відповідно до підпункту3,4 пункту 3 прикінцевих і перехідних положень Закону № 305-IX, директори територіальних управлінь та інші працівники ДБР продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення їх повноважень на посаді відповідно до Закону №794-VIII з урахуванням внесених цим Законом змін. Працівники ДБР, які перемогли у конкурсах для призначення на посади слідчих, оперуповноважених, продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення повноважень на посаді відповідно до Закону №794-VIII з урахуванням внесених цим Законом змін, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу ДБР. Вважає, що такі гарантії та можливості надали йому право продовжувати виконувати свої повноваження як слідчого ТУ ДБР у м. Львові та зобов`язували відповідача попередити його про зміну істотних умов праці в розумінні статті 43 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) та статті 32 КЗпП України з подальшим визнанням його посади, як посади начальницького та рядового складу, оскільки по суті виконуваних завдань це тотожні посади. Окрім того, вказаний Закон був доповнений статтею 14-3, за змістом якої державні службовці та особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі ДБР за їх згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом № 889-VIII. Відповідач неправомірно застосував до нього пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII та порушив процедуру його звільнення із займаної посади, що у свою чергу свідчить про протиправність прийняття оскаржуваного наказу. Така невідповідність наказу про звільнення вимогам закону є підставою для поновлення його на посаді, а за відсутності такої посади на іншій рівнозначній посаді у цьому (або іншому) державному органі. Також вказує, що відповідач звільнив його без продовження відпустки, не забезпечив його право на відпочинок та інші права, передбачені законодавством, чим порушив процедуру звільнення в цій частині. Також зазначає, що відповідно до статті 57 Закону № 889-VIII, відповідач був зобов`язаний виплатити йому грошову допомогу на оздоровлення у зв`язку з відпусткою, оскільки зазначена відпустка була надана позивачу. Відтак вважає, що в момент виходу його на роботу після тимчасової непрацездатності та отримання листків непрацездатності а також заяви від 11.05.2021 про продовження відпустки, відповідач мав йому продовжити відпустку на термін із яким співпала тимчасова непрацездатність. Також вважає, що систематичними, незаконними діями (бездіяльністю) відповідача, а саме нездійснення йому належних виплат, не продовженням відпустки та незаконним звільненням завдано моральну шкоду, яка проявилась в моральних та фізичних стражданнях.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням нанеповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що станом на день звільнення, а саме 11.05.2021, діяв Закон України "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII) в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби" (далі - Закон №1285-IX), який вже імперативно встановлював обов`язок суб`єкту призначення, пропонувати рівнозначну або нижчу посаду державному службовцю, що звільняється, чого відповідачем зроблено не було.Зазначає, що скорочення посади слідчого як посади державної служби та введення посади слідчого як посади начальницького та рядового складу, фактично не зумовлювало функціональних змін в посаді. Відтак реального скорочення посади не відбулося, а тому в даному випадку доцільно говорити про зміну істотних умов праці в розумінні частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).Вказує, що як діючий працівник ТУ ДБР у м. Львові, який переміг у конкурсі на зайняття посади слідчого, і в подальшому пройшов випробувальний термін, в силу підпункту 3,4 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" (далі - Закон № 305-IX) мав законні очікування на те, що продовжуватиме службу в органах ДБР, і що відповідач не звільнятиме його з роботи з інших підстав, аніж відповідно до Закону України "Про Державне бюро розслідувань" (далі - Закон №794-VIII). Також вказує на незаконність висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошової допомоги у зв`язку з щорічною відпусткою та матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань.
Відповідач скористався правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін,  переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що наказом ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 07.05.2019 №26о/с, призначено ОСОБА_1 на посаду слідчого третього слідчого відділу (відділу розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі з 08.05.2019, як обраного за конкурсом, з випробувальним строком 6 місяців.
Наказом ТУ ДБР у м. Львові від 07.05.2020 №64к/с, призначено ОСОБА_1 на посаду слідчого першого слідчого відділу (відділ розслідування злочинів, у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові, в порядку переведення з посади слідчого третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі з 08.05.2020.
Наказом ДБР від 15.10.2020 №581 "Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань", було затверджено (п.1.1.) структуру ТУ ДБР у м. Львові, штатною чисельністю 122 штатних одиниць (Додаток 1).
Наказом ДБР №198дск від 20.10.2020 затверджено зміни до штатного розпису ТУ ДБР у м. Львові на 2020 рік.
Наказом ТУ ДБР у м. Львові від 22.10.2020 №188-ос "Про попередження працівників" наказано Сектору кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Львові, персонально попередити працівників ТУ ДБР у м. Львові, посади яких скорочуються про наступне вивільнення.
Наказом ДБР №303дск від 30.12.2020 затверджено зміни до наказу ДБР №198дск від 20.10.2020 затверджено зміни до штатного розпису ТУ ДБР у м. Львові на 2020 рік.
Наказом ДБР від 25.01.2021 №46дск затверджено та введено в дію штатний розпис ТУ ДБР у м. Львові на 2021 рік.
Наказом ТУ ДБР у м. Львові від 28.01.2021 №19о/с внесено зміни до наказу ТУ ДБР у м. Львові від 22.10.2020 №188о/с в частині попередження працівників ТУ ДБР у м. Львові словосполучення "з 31.01.2021 року" замінено на словосполучення "з 28 лютого 2021 року".
Позивачу 22.10.2020 вручено " Попередження про наступне вивільнення " від 22.10.2020 №12-12-26861вих.20, за підписом Директора ТУ ДБР у м. Львові, відповідно до наказу ДБР від 20.10.2020 №198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», у зв`язку із скороченням посади державної служби, на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Наказом ТУ ДБР у м. Львові від 01.02.2021 №99-в «Про надання відпустки», надано ОСОБА_1 , слідчому першого слідчого відділу (відділ розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) СУ ТУ ДБР у місті Львові частину щорічної основної відпустки тривалістю два календарні дні з 22.02.2021 по 23.02.2021.
Наказом ТУ ДБР у м. Львові від 19.02.2021 №34-о/с "Про звільнення ОСОБА_1 ", припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові 01 березня 2021 року у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців. Виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за 17 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 08.05.2020 по 01.03.2021 та виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Позивачем 25.02.2021 додано до відповідача заяву, просив повторно виплатити йому грошову допомогу на оздоровлення у зв`язку з відпусткою, яку йому надано наказом від 01.02.2021 №99-в.
У відповідь на заяву позивача від 25.02.2021 відповідач надав відповідь від 16.03.2021 №Б-1498/12-07/21 та роз`яснено, що грошова допомога для оздоровлення надається працівникам ТУ ДБР у м. Львові на підставах, в порядку та розмірах, визначених законодавством, зокрема, відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», статті 57 Закону України «Про державну службу» та Інструкції про механізм реалізації та застосування законодавства щодо надання грошової допомоги та матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам Державного бюро розслідувань, порядку та умов її виплати, затверджену наказом ДБР від 21.09.20202 №514. Матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань, передбачена частиною другою статті Закону України «Про державну службу» та Порядком надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, затвердженим Постановою КМ України від 08.08.2016 №500, може надаватись за рішенням керівника в межах затвердженого фонду оплати праці. Розпорядники бюджетних коштів відповідно до ч.1 ст.48 БК України беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі виключно в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Станом на момент розгляду звернення кошторисом на 2021 рік по КЕКВ 2111 «Заробітна плата» не передбачено коштів для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань та виплати грошової допомоги на оздоровлення у зв`язку з відпусткою. Забезпечення потреби ТУ ДБР, розташованого у місті Львові по КЕКВ 2111 «Заробітна плата» становить 51% від загальної потреби на 2021 рік.
Відповідно до листка непрацездатності серії АДН №093603, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 22.02.2021 по 05.03.2021.
Наказом ТУ ДБР у м. Львові від 01.03.2021 №119-о/с "Про внесення змін до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові від 19.02.2021 року №34-о/с", пункт 1 наказу ТУ ДБР у м. Львові від 19.02.2021 №34-о/с "Про звільнення ОСОБА_1 " викладено у такій редакції:
"Звільнити ОСОБА_1 з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців. ОСОБА_1 до звільнення з посади передати уповноваженій особі справи і довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно".
Відповідач 01.03.2021 звернувся з листом №12-12-3444вих. 21 до позивача у якому просили терміново з`явитись до ТУ ДБР у м. Львові для передачі справ та майна відповідно до статті 89 Закону України «Про державну службу», складання відповідного акту. В листі вказано про те, що відповідно до службової записки заступника начальника першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові Куманського О.П. 01.03.2021 ОСОБА_1 відсутній на робочому місті у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. До листа долучено копії наказів від 19.02.2021 №34 о/с, від 01.03.2021 №119- о/с.
З метою з`ясування причин відсутності на робочому місці працівника ТУ ДБР у м. Львові, ОСОБА_1 , відповідачем скеровано запит до КНП «5-та міська клінічна лікарня м. Львова» від 19.04.2021 №12-06-6653вих.21 з проханням невідкладно надати інформацію про відкриті листки непрацездатності, видані ОСОБА_1 в період з 22.02.2021 по 12.04.2021.
11.05.2021 позивачем подано відповідачу заяву про продовження відпустки на 2 календарних дні, починаючи з 11.05.2021 у зв`язку з тим, що надана відпустка співпала із тимчасовою непрацездатністю. Також просив виплатити йому грошову допомогу на оздоровлення у зв`язку з відпусткою.
Наказом ТУ ДБР у м. Львові від 11.05.2021 №199-о/с "Про звільнення ОСОБА_1 ", припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові 11.05.2021 у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців. ОСОБА_1 до звільнення з посади передати уповноваженій особі справи і довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно. Виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 08.05.2020 по 11.05.2021 та виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
За результатами розгляду заяви позивача від 11.05.2021 відповідачем надано відповідь листом від 20.05.2021 №Б-2905/12-06/21, якою повідомлено, що 11.05.2021 його було звільнено з посади слідчого першого слідчого відділу згідно наказу від 11.05.2021 №199-о/с, з яким його ознайомлено. Проінформовано, що йому виплачено грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної основної відпустки та вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Грошова допомога для оздоровлення надається працівникам ТУ ДБР у м. Львові (одночасно з наданням щорічної основної відпустки) на підставах, в порядку та розмірах, визначених законодавством, зокрема, відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», статті 57 Закону України «Про державну службу». У травні 2021 року щорічна відпустка не надавалась та грошова допомога на оздоровлення у зв`язку з відпусткою не виплачувалась.

Не погоджуючись з діями та бездіяльністю відповідача та прийнятими ним наказами, позивач звернувся до суду з позовом про оскарження таких.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані позивачем накази про звільнення прийнятий відповідачем на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Спірними наказами позивача звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Відносини щодо звільненням з публічної служби врегульовані, як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин,  або коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
За змістом частин другої, третьої статті 14 Закону №794-VIII (в редакції чинній на момент призначення позивача на посаду), служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у цих підрозділах затверджуються Директором Державного бюро розслідувань. Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад, визначених у частині першій статті 10, частині першій статті 13 та частині першій статті 24 цього Закону, здійснюється за результатами відкритого конкурсу, що проводиться в порядку, визначеному Директором Державного бюро розслідувань на основі Типового порядку проведення відкритого конкурсу, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України №889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно із частиною першою статті 3 Закону №889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Положеннями статті 1 Закону №794-VIII (у редакції, чинній до 27.12.2019) передбачено, що державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Тобто, законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припинені державної служби згідно з Законом України "Про державну службу" та державної служби особливого характеру, згідно з Законом України "Про Державне бюро розслідувань", встановив певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців, у тому числі введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців Державного бюро розслідувань.
При цьому, враховуючи правовий статус Державного бюро розслідувань, державні службовці, які працюють у вказаному правоохоронному органі на відміну від державних службовців органів виконавчої влади мають певні особливості вступу, проходження та припинення державної служби, які визначені спеціальним законодавством, зокрема Законом №794-VIII.
Визначення слідчого міститься у пункті 17 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України та означає службову особу органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
З наведеного слід зробити висновок, що чинним законодавством імперативно не встановлено, до якої категорії посад має належати посада слідчого.
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, призначення позивача згідно з наказом ТУ ДБР у м. Львові від 07.05.2020 №64к/с на посаду, яка відносилась до категорії державної служби, позивачем не заперечувалось.
Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Редакція статті 87 Закону №889-VIII була чинною на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та підлягала застосуванню.
Матеріалами справи підтверджено, що в ТУ ДБР у м. Львові відбулась зміна організаційної структури і внаслідок цього відбулось скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач, а формулювання причин звільнення є дослівним відтворенням приписів пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII.
Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VIII(в редакції Закону від 14.01.2020 №440-IX, тобто чинній на момент попередження позивача про наступне вивільнення), суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
02.02.2020 набрав чинності Закон України від 12.12.2019 №378-IX "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України", яким внесені зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції.
Нормами зазначеного Закону змінений порядок скорочення державних службовців.
Відповідно до частини шостої статті 49-2 КЗпП, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Таким чином, після внесення Законом України від 14.01.2020 №440-IX змін у Закон України № 889-VIII положення статті 49-2 КЗпП України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.
Так, як положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону №889-VIII на час прийняття спірного наказу була врегульована процедура звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, тому до спірних правовідносин слід застосовувати саме норми спеціального законодавства.
          Таким чином, апеляційний суд відхиляє покликання апелянта, що закон імперативно встановлював обов`язок суб`єкту призначення пропонувати рівнозначну або нижчу посаду державному службовцю, що звільняється, оскільки як встановлено, на момент попередження позивача про наступне вивільнення та винесення наказу про звільнення від 19.02.2021, діяла норма закону яка встановлювала право суб`єкта призначення пропонувати вакантну посаду.
          Колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції, який вказує що саме наказом від 19.02.2021 позивача було звільнено, оскільки наступними наказами вносилися зміни в частині дати звільнення, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на листку тимчасової непрацездатності та у відпустці.
Згідно матеріалів справи, підставою для прийняття наказу про звільнення слугувало скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовця.
Згідно із статтею 1 Закон №794-VIII (у редакції, чинній з 27.12.2019), державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
Отже, із прийняттям Закону №305, який набрав чинності з 27.12.2019, відбулась зміна правового статусу Державного бюро розслідувань: з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 14 Закону №794-VIII (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань. Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань. Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад Директора Державного бюро розслідувань, керівника підрозділу внутрішнього контролю центрального апарату Державного бюро розслідувань та керівників підрозділів внутрішнього контролю територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, здійснюється за результатами відкритих конкурсів, що проводяться конкурсними комісіями з проведення конкурсів на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань. Типове положення про конкурсну комісію та порядок проведення відкритого конкурсу затверджує Директор Державного бюро розслідувань. Порядок присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань та їх співвідношення з іншими спеціальними, а також військовими званнями і рангами державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною п`ятою статті 14 Закону №794-VIII, трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Статтею 14-3 Закону №794-VIII передбачено, що державні службовці можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України "Про державну службу". Особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади. Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.
Судом встановлено, що у чинному штатному розписі ТУ ДБР у м. Львові відсутні посади державної служби, обсяг та перелік функціональних завдань та обов`язків, за якими є рівнозначними з посадою слідчого першого слідчого відділу (відділ розслідування злочинів, у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові.
Відповідно до частини шостої статті 9 Закону №794-VIII, територіальні управління Державного бюро розслідувань діють на підставі положень, що затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті12 Закону №794-VIII, Директор ДБР: затверджує структуру та штатну чисельність територіальних органів Державного бюро розслідувань; визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.
Наказом ДБР від 28.12.2019 №343 "Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" (із змінами, внесеними наказами від 02.01.2020 №1 та від 03.01.2020 №2) затверджений "Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу" (далі Порядок №343).
Відповідно до пункту 6 Порядку №343, зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження. Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України "Про державну службу") та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу. З прийняттям рішення Директором Державного бюро розслідувань або особою, яка виконує його повноваження, про зміну категорії посади, Управління кадрової роботи та державної служби готує проекти наказів: "Про затвердження Переліку посад у центральному апараті (територіальних управліннях) Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами" - щодо внесення відповідних змін до Переліку посад; "Про внесення змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань" та відповідні зміни, погоджує з заінтересованими самостійними структурними підрозділами та подає на підпис Директору Державного бюро розслідувань.
Після затвердження штатного розпису Державного бюро розслідувань (змін до штатного розпису) щодо працівників, посади яких скорочуються, видається наказ про їх персональне попередження про наступне звільнення на підставі Закону України "Про державну службу" у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Отже, внаслідок реалізації приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" та Указу Президента України від 05.02.2020 №41/2020 фактично відбулась заміна структури Державного бюро розслідувань шляхом віднесення до державного правоохоронного органу із створенням нової структури шляхом реорганізації державного органу.
При цьому скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.
Таким чином, наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/11024/20).
На виконання зазначених положень закону Указом Президента України від 05.02.2020 №41/2020, затверджено нову організаційну структуру ДБР.
Наказом Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», яким затверджено нову структуру та штатну чисельність ТУ ДБР у м. Львові, а також цим наказом визнано, що наказ ДБР від 05.11.2019 №308 «Про затвердження організаційної структури територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» втратив чинність.
Для забезпечення ефективності та належного виконання покладених на ДБР завдань як державного правоохоронного органу щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції, слідчі Державного бюро розслідувань повинні відноситись до осіб рядового і начальницького складу.
З комплексного аналізу положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» видно, що законодавцем передбачено єдиний можливий варіант призначення особи на посаду рядового та начальницькою складу - в добровільному порядку за результатами відкритого конкурс) (який окрім іншого, на відміну від конкурсу на посади державної служби передбачає проходження військово-лікарської комісії, тестів на фізичну підготовку).
Враховуючи, що Законом України «Про Державне бюро розслідувань», зокрема, статтею 143 не передбачено переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом, Державним бюро розслідувань прийнято рішення регламентувати порядок дій у разі прийняття відповідних змін до штатного розпису центрального апарату та територіальних управлінь Державного бюро розслідувань.
У зв`язку з цим, наказом ДБР від 08.07.2020 №323 затверджено "Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами".
Надалі, наказом ДБР від 15.10.2020 №583 внесено зміни до наказу ДБР від 08.07.2020 №323, та доповнено "Перелік посад у територіальних управліннях, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу", зокрема посадами: начальник відділу (слідчого, оперативного) - підполковник ДБР; заступник начальника відділу (слідчого, оперативного) - підполковник ДБР; старший слідчий слідчого відділу - майор ДБР; слідчий слідчого відділу - капітан ДБР.
Відповідно до вказаних змін до штатного розпису на 2020 рік №6 ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, посади державної служби у слідчому управління ТУ ДБР у м. Львові виведені з штатного розпису у загальній кількості 55 штатних посад та водночас введено нові посади (іншої категорії) старшого та середнього начальницького складу, а саме:
Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Львові) зі штатом: начальник відділу - 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), заступник начальника відділу - 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 1 штатна посада (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 6 штатних посад (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 14 посад начальницького та середнього складу;
Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Луцьку) зі штатом: начальник відділу - 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий 3 штатні посади (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 4 штатні посади (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 8 посад начальницького та середнього складу;
Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Тернополі) зі штатом: начальник відділу - 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 3 штатні посади (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 3 штатні посади (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 7 посад начальницького та середнього складу;
Четвертий слідчий відділ (з дислокацією у м. Івано-Франківську) зі штатом: начальник відділу - 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 2 штатні посади (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 3 штатні посади (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 6 посад начальницького та середнього складу;
П`ятий слідчий відділ (з дислокацією у м. Ужгороді) зі штатом: начальник відділу - 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), заступник начальника відділу - 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 4 штатні посади (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий 4 штатні посади (середній начальницький склад, капітан ДБР), всього 10 посад начальницького та середнього складу.
Згідно змін до штатного розпису на 2020 рік №6 ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, всього введено 45 штатних посад старшого та середнього начальницького складу у слідчі відділи ТУ ДБР у м. Львові. Внесені зміни введено в дію з 01.02.2021.
Зміни до штатного розпису на 2020 рік ТУ ДБР у м. Львові внесено відповідно до пунктів 4, 8 частини першої та частини другої статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".
Наказом ДБР від 20.10.2020 р. №198ДСК було затверджено та введено в дію штатний розпис Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові, штатною чисельністю 122 штатні одиниці.
Отже, внаслідок реалізації наказу ДБР від 20.10.2020р. №198ДСК посади державної служби у слідчому управлінні ТУ ДБР у м. Львові були повністю виведені зі штатного розпису територіального управління.
Посада державної служби «слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові» у кількості 9 штатних посад також виведена зі штатного розпису, що підтверджується матеріалами справи.
Водночас введено наступні посади у слідчих відділах ТУ ДБР у м. Львові: начальник відділу - 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), заступник начальника відділу - 1 штатна посада (старший начальницький склад, підполковник ДБР), старший слідчий - 1 штатна посада (старший начальницький склад, майор ДБР), слідчий - 6 штатних посад (середній начальницький склад, капітан ДБР).
За таких обставин, у зв`язку зі зміною правового статусу Державного бюро розслідувань (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) була скорочена посада державної служби, яку обіймав позивач, внаслідок змін штатного розпису ТУ ДБР у м. Львові.
Судом враховано, що накази Державного бюро розслідувань  № 198 дск від 20.10.2020 року та від 30.12.2020 №303 ДСК, є чинними, відтак підстави для їх не врахування у спірних правовідносинах у суду відсутні.
Згідно матеріалів справи штатна чисельність ТУ ДБР у м. Львові була скорочена на 10 посад.
          Апелянт покликається на фактичну відсутність скорочення посади слідчого, однак апеляційний суд зазначає, що оскільки скорочення посади позивача відбувалося внаслідок введення іншої категорії посад, при тому, що переведення працівників однієї категорії посад на іншу чинним законодавством не передбачено, як Законом України «Про Державне бюро розслідувань» так і Законом України «Про державну службу» (тобто із посади державної служби без проведення конкурсу на посаду рядового та начальницького складу, так і навпаки) особи, що займали такі посади, підлягали виключно звільненню.
За таких умов, скорочення посади державної служби є передбачуваним наслідком з огляду на положення Закону №305-ІХ, оскільки після набрання чинності цим законом посади державної служби ДБР (які не притаманні правоохоронній системі) були заміщені посадами рядового та начальницького складу.
Разом з тим, припинення державної служби позивача відбулось за ініціативою суб`єкта призначення з підстав, визначених частиною першою статтею 87 Закону №889-VIII.
Враховуючи встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні накази про звільнення є такими, що прийняті у межах повноважень, у спосіб та у порядку, що визначенні чинним законодавством, тому підстави для його скасування відсутні.
При цьому, слід зазначити, що право на доступ до публічної служби не є абсолютним. Про це неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). У разі коли є конфлікт декількох прав, кожне з яких гарантоване Конвенцією, варто зважити всі інтереси, що поставлені на карту. У разі якщо держава зобов`язана однаково забезпечувати права, які гарантовані Конвенцією і між якими існує конфлікт, та якщо захист одного права призведе до втручання в інше право, саме держава покликана обрати адекватний засіб для того, щоб відповідне втручання у право було пропорційним і таким, що переслідує легітимну мету. Втручання може вважатись необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає невідкладній соціальній потребі і здійснені національними органами засоби є відповідними та достатніми (див. mutatismutandis пунктів 123, 124 рішення ЄСПЛ від 12.06.2014 у справі «ФернандесМартінес проти Іспанії», постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 9901/36/20).
Відтак втручання суб`єкта призначення у право працівника обіймати посаду публічної служби, яке переслідує легітимну мету є пропорційним та має правомірний характер.
У спірних правовідносинах втручання у право обіймати певні посади державної служби обумовлено законодавчими підставами удосконалення діяльності ДБР та необхідністю створення умов для виконання визначених Законом України «Про Державне бюро розслідувань» завдань, тобто таке втручання переслідувало легітимну мету та було пропорційним їй.
Скаржник безпідставно зазначає про наявність «певних гарантій» від його звільнення, які передбачені у підпункті 4 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №305-ІХ, навіть у разі визначення таких посад посадами рядового і начальницького складу, що на думку ОСОБА_1 , ймовірно передбачає автоматичне переведення з державної служби на посади рядового і начальницького складу, вважаючи, що зміна категорії посад не може бути підставою для звільнення.
Комплексний аналіз положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» дає підстави для протилежних висновків, ніж ті, які наводяться скаржником.
З аналізу цього пункту вбачається, що слідчі та оперуповноважені після набрання чинності Закону №305-ІХ, не продовжують здійснювати свої повноваження, навіть у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу, а лише продовжують здійснювати свої повноваження до дня їх звільнення або припинення повноважень на посаді, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу.
Таким чином, законодавець, переслідуючи за мету уникнення ситуацій правової невизначеності, лише передбачив особливості припинення повноважень для інших категорій працівників ДБР і це обґрунтовується, зокрема, необхідністю забезпечення безперервності та ефективності досудових розслідувань, які перебувати у проваджені слідчих ДБР на день набрання чинності цим Законом, однак встановлення певних гарантій для слідчих та оперуповноважених, як мета, очевидно не переслідувалася.
Тобто, положення Прикінцевих і перехідних положень Закону №305-ІХ не забороняють і не спростовують право суб`єкта призначення на звільнення державного службовця із будь-яких передбачених чинним на момент прийняття такого рішення законодавством підстав, після 27.12.2019.
Також судом враховується, що позивач без будь-яких перешкод мав можливість взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад рядового і начальницького складу у системі ДБР на загальних засадах, в порядку визначеному статтею 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».
Крім цього, апеляційний суд зазначає, що враховуючи відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправним та скасування спірних наказів відповідача, не підлягають задоволенню і похідні вимоги позивача про поновлення його на посаді слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові або на рівнозначній посаді, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 12.05.2021 до дати винесення рішення про поновлення, допуску рішення суду до негайного виконання в частині присудження стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - у межах суми стягнення за один місяць - та про поновлення на посаді.

Стосовно покликань апелянта необґрунтованість оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні судом позовних вимог щодо стягнення на користь позивача грошової допомоги у зв`язку з щорічною відпусткою та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Відповідно до статті 57 №889-VIII, державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Апеляційний суд зазначає, що оскільки апелянт фактично у щорічній основній оплачуваній відпустці не перебував, як підтверджується матеріалами справи, то у суду відсутні підстави для стягнення допомоги на оздоровлення у зв`язку з щорічною відпусткою.
Стосовно матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, така допомога не є обов`язковою виплатою, а надається за наявності коштів в межах затверджених обсягів фонду оплати праці.
Відповідно до п.1-2 "Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.082016 № 500 державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.
Рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.
Відповідно до "Інструкції про механізм реалізації та застосування законодавства щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам Державного бюро розслідувань, порядок та умови її виплати", затвердженою наказом Державного бюро розслідувань від 21.09.2020 року № 515 (далі Інструкція № 515), матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань державним службовцям ДБР надається на підставі частини другої статті 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», відповідно до статті 54 Закону України «Про державну службу» та Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2016 р. № 500.
Згідно з підпунктом 2.2. частини другої Інструкції №515, державним службовцям ДБР матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати, на підставі особистої заяви на ім`я Керівника за зразком, наданим кадровим підрозділом.
Відсутність коштів для виплати такої допомоги підтверджується листом від 04.02.2021, який ТУ ДБР у м. Львові направило на адресу ДБР з проханням про виділення додаткових коштів. Зокрема, кошторисом на 2021 рік для виплати заробітної плати за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» передбачено кошти в сумі 16 629 600 грн., а станом на 04.02.2021 залишок становив 12 116 440,64 грн. З огляду на скорочення посад державної служби у 2021 році необхідним було здійснити виплату звільненим працівникам вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Також, необхідно було виплатити заробітну плату працівникам, матеріальну допомогу на оздоровлення у зв`язку з відпусткою (згідно графіку відпусток), виплату вихідної допомоги при звільненні та компенсацію днів невикористаних відпусток, для чого загалом потрібно було грошових коштів в сумі 15 811 179,57 грн., тоді як залишок на 04.02.2021 становив 12 116 440,64 грн., а дефіцит 3 694 738,93 грн. Окрім того, для забезпечення потреби в коштах по КЕКВ 2111 «Заробітна плата» з березня по грудень 2021 існувала потреба у сумі 9 627 931,20 грн.
Вказане підтверджується відповідними розрахунками, листами, звітами які долучені до матеріалів справи (а.с.204- 211).
Відтак, у суду були відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги.
Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правильно вказав, що оскільки не встановлено порушення прав позивача, відтак вимоги про відшкодування такої шкоди не підлягають задоволенню.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 рокув справі №380/9230/21- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 07 червня 2022 року