ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 липня 2022 року 	м.Суми	

Справа №585/2976/20 
Номер провадження 22-ц/816/331/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
       судді-доповідача - Собини О. І. 
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Меньком Дмитром Дмитровичем, 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року у складі судді Цвєлодуб Г.О., ухваленого в м. Ромни Сумської області, повний текст якого складено 03 грудня 2021 року, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, з 25 листопада 2006 року вони з ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Роменського районного суду Сумської області від 20 грудня 2019 року. Під час шлюбу за спільні сумісні кошти придбали житловий будинок та прилеглу до нього земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , а також легковий автомобіль ВАЗ 2108, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , який був зареєстрований за відповідачем на праві власності. 
Посилаючись на те, що відповідач не визнає її права власності на належне їм майно та не бажає добровільно подати до нотаріальної контори спільну письмову заяву про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, набутому ними за час шлюбу, просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку (літ. А) з відповідними надвірними спорудами, загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права спільної сумісної власності на нього; визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1073 га., кадастровий номер 5924187300:04:001:0237, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості легкового автомобіля ВАЗ 2108, 1992 р. випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , що складає 41700 грн. та судові витрати.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості легкового автомобіля ВАЗ 2108, 1992 р. випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , що складає 15230 (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять)грн.
В іншій частині позову – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Менька Д.Д., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння та Ѕ частину земельної ділянки. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не було взято до уваги, що головною річчю є житловий будинок під літ «А», який було придбано під час перебування сторін у шлюбі, а самочинно побудована прибудова до будинку літ «а1», в разі введення її в експлуатацію буде визнана приналежністю до житлового будинку. 
Звертає увагу і на те, що знесення старої прибудови до житлового будинку під літ «а», площею 9,8 кв.м та самочинне будівництво прибудови під літ «а1», площею 36,2 кв.м не впливають на розмір ідеальних часток сторін у спільному майні подружжя, а зміна житлової площі житлової площі спірного будинку відбулася в результаті проведеного оздоблення стін, переобладнання кімнати 1-5 під прихожу, на які дозвіл не потрібен та, відповідно, не є самочинним будівництвом. 
Також, на переконання заявника апеляційної скарги, суд першої інстанції безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 04 грудня 2013 року у справі №6-130цс13, так як позивач ставить питання про визнання за нею права на ідеальну частину у спільному майні подружжя, а не про виділ її частки із спірного нерухомого майна, а отже спірні правовідносини не є тотожними.
Вважає, що відмовляючи у задоволенні позову в частині поділу спірної земельної ділянки, суд першої інстанції не врахував, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку набута подружжям під час шлюбу на праві спільної сумісної власності, а сам факт здійснення самочинної прибудови до будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці, не позбавляє ОСОБА_1 права на це нерухоме майно. 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить рішення суду залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення. 
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі Ѕ частини вартості легкового автомобіля ВАЗ 2108, що складає 15230 грн сторонами не оскаржується, а тому, у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступнихпідстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 25 листопада 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2019 року (а.с. 7-10). 
У період шлюбу сторони придбали житловий будинок літ. «А» з відповідними надвірними спорудами, загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. та прилеглу до нього земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1073 га., кадастровий номер 5924187300:04:001:0237 за адресою: АДРЕСА_1 , які були зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з відповідними надвірними спорудами та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, серія та номер: 510, посвідченого 22 вересня 2008 року за реєстр. № 463 приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Білашенко Я.В. (а.с. 11-13). 
Відповідно до довідки-характеристики КП «Роменське МБТІ» № 1041 від 16 жовтня 2020 року згідно з архівною інвентарною справою станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстровій книзі № 3, номер запису 453, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 24446394 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з відповідними надвірними спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 14). 
Як вбачається з довідки про склад сім`ї та проживання, виданої виконавчим комітетом Плавинищенської сільської ради Роменського району, № 442 від 20 травня 2019 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 17). 
Згідно довідки – характеристики об`єкту нерухомого майна від 21 серпня 2021 року за №49, за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а1», сарай літ. «Б», погріб літ. «П», вбиральня літ. «У», колодязь літ. «№1», огорожа літ. «№2», житловою площею 21,1 кв.м, загальною площею 75,9 кв.м Вбиральня літ. «У», колодязь літ. «№1», огорожа літ. «№2» - дозвіл не потрібний згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406. Стара прибудова літ. «а» внутрішньою площею 9,8 кв.м – знесена, збудована прибудова літ. «а1» внутрішньою площею 36,2 кв.м без дозволу на виконання будівельних робіт. Загальна площа будинку зменшилась 3,4 кв.м за рахунок оздоблення стін – дозвіл не потрібний. Житлова площа зменшилась на 9,7 кв.м за рахунок переобладнання кімнати 1-5 під прихожу, 2,6 кв.м оздоблення стін – дозвіл не потрібний (а.с. 81-86).
Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи будинку у такому вигляді, як зазначено у договорі купівлі-продажу, фактично не існує, суду не подано документів, які б підтверджували право власності на майно після внесення до нього змін, тому, на переконання суду, відсутні підстави для визначення часток у праві власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній нерухомості, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства, суд першої інстанції вважав, що вирішення питання про визначення часток у праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку є передчасним.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з огляду на наступні обставини. 
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Таке ж положення міститься у частині третій статті 368 ЦК України.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що спірне домоволодіння та земельна ділянка, на якій воно розміщено було набуто сторонами під час перебування в шлюбі та є їх спільно нажитим майном. Крім того, сторони не заперечують, що під час їх спільного проживання, ними без відповідних дозволів на виконання будівельних робіт, замість знесеної прибудови літ. «а», площею 9,8 кв.м, збудовано прибудову під літ. «а1» , площею 36,2 кв.м. 
Відповідно до визначення, наведеного в Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року N 127, будинок садибного типу - це житловий будинок, який складається із жилого та допоміжних (нежитлових) приміщень. На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї, хліви, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення). Присадибна земельна ділянка - земельна ділянка (обмежована, забезпечена виїздом на вулицю, провулок тощо), на якій розміщені житловий будинок, господарські будівлі та споруди, сад, город тощо.
Статтею 186 ЦК України визнано, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.380, ч. 1 ст. 381 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок може складатися власне із самого будинку або з будинку та інших приміщень, що забезпечують нормальне проживання в ньому людини (наприклад, гараж, погріб, сарай, відокремлений санвузол тощо). У цьому випадку будинок є головною річчю, а підсобні приміщення розглядаються як невід`ємна частина будинку (приналежність).
ОСОБА_5 є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
З указаного вбачається, що до складу садиби належать не лише житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько-побутові будівлі (які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою, наприклад, сарай, гараж, санвузол тощо) та комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), а також багаторічні насадження.
У садибі головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю, а отже, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і становлять з будинком одне ціле.
Тобто, самочинно побудована прибудова "а1", за умови введення їх в експлуатацію, буде визнана приналежністю житлового будинку під літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 . Додаткового оформлення за сторонами права власності на приналежність до головної речі законом не вимагається.
З наданого технічного паспорту на спірне домоволодіння вбачається, що площа головної речі – житлового будинку під літ. «А» змінилася лише за рахунок здійснених переобладнань та оздоблень стін, на які дозвіл не потрібен.
Таким чином, висновки суду про те, що на час розгляду справи фактично перестав існувати будинок в тому вигляді, який його було придбано сторонами, та відсутності у сторін документів, які підтверджують право власності на майно після проведення до нього змін, не відповідають зібраним по справі доказам та суперечать нормам матеріального права. 
Колегія суддів бере увагу і те, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не ставила питання про фактичний поділ спірного домоволодіння на два окремі об`єкти нерухомого майна, а просила визнати за нею право на належну їй частку в цьому нерухомому майні, набутого під час перебування в шлюбі з відповідачем. 
Позиція відповідача в справі свідчить про те, що позивач позбавлена можливості оформити свої права на належну їй частку у спірному домоволодінні у позасудовому порядку. 
Отже, враховуючи те, що житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та прилегла до нього земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1073 га за кадастровим номером 5924187300:04:001:0237, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 були набуті під час перебування сторін в шлюбі, колегія суддів дійшла до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та прилеглу до нього земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1073 га за кадастровим номером 5924187300:04:001:0237, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи задоволення позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, з ОСОБА_2 на її користь належить стягнути 878 грн 50 коп. судового збору сплаченого в суді першої інстанції та 1261 грн 20 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.
Крім того, під час розгляду справи в суд інстанції ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що була їй надана адвокатом Меньком Д.Д., відповідно до угоди про надання правничої допомоги від 14 листопада 2020 року (а.с. 33). Пунктом п. 5 цієї угоди сторони погодили розмір гонорару у твердій грошовій сумі, що становить 6000 грн.
Таким чином, з огляду на відсутність клопотання сторони відповідача про зменшення розміру понесених позивачем витрат, що підлягають розподілу між сторонами, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. 
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Меньком Дмитром Дмитровичем, задовольнити. 
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1073 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером 5924187300:04:001:0237, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 878 гривень 50 копійок в суді першої інстанції, 1261 гривню 20 копійок за апеляційний перегляд рішення суду, та 6000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Т. А. Левченко 

                                                                                                   С. С. Ткачук