Справа № 161/13744/20 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/620/22  Категорія: 76 	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
04 серпня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді Данилюк В. А.,
       суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
       секретаря Кіт А. Д.
       з участю:
відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, Заборольська сільська рада Луцького району Волинської області про скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2022 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначила, що вона є власницею земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 0722881800:03:001:0163 (далі – земельна ділянка-1), яка є суміжною із земельною ділянкою, площею 0,1198 га, кадастровий номер: 0722881800:03:001:5808 (далі – земельна ділянка-2). Разом з тим, під час виготовлення ТзОВ «Горизонт» технічної документації на земельну ділянку-2 її геометрію було спотворено, внаслідок чого викривлене графічне зображення було нанесено на кадастрову карту України. Вважає, що оскільки технічна документація із землеустрою містила неправдиві дані (в тому числі і підроблені), щодо конфігурації земельної ділянки відносно форми, що фактично виділялась ОСОБА_1 згідно плану масиву і була в подальшому відображена в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-ВЛ № 012800, то її реєстрація Державним земельним кадастром на кадастровій карті України підлягає скасуванню. Враховуючи наведене, просить суд скасувати реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 0722881800:03:001:5808 Державним земельним кадастром на кадастровій карті України.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів,Заборольська сільська рада Луцького району Волинської області про скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якійвказує, що судом було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, не було встановлено всіх обставин справи, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, просить рішення скасувати, позов задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечила. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. 
Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат КарпюкЛ.В. подала заяву, у якій просила розглядати справу у відсутності сторони відповідачки.
Представник позивача ОСОБА_4 подала в суд клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання через зайнятість в іншому судовому процесі, яке судом відхилено, враховуючи, що попереднє клопотання представника позивачки про відкладення судового засідання, яке було призначене на 21 липня 2022 року, було задоволено. При цьому позивачка ОСОБА_2 не з`явилася ані в попереднє, ані в дане судове засідання. 
Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 ,дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Судом та матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, розташованої за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. В. Омеляник, кадастровий номер: 0722881800:03:001:0163, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку вона придбала згідно договору купівлі -продажу від 26 березня 21015 року (а.с. 76).
У свою чергу, відповідачка ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки загальною площею 0,1198 га, розташованої у с. В. Омеляник Луцького р-ну Волинської обл., кадастровий номер: 0722881800:03:001:5808. Дана земельна ділянка була придбана ОСОБА_3 у відповідачки ОСОБА_1 згідно договору купівлі – продажу від 08.02.2019 року (а.с. 210,211).
Вищевказані земельні ділянки є суміжними.
Як встановлено судом, державна реєстрація земельної ділянки, загальною площею 0,1198 га, розташованої у с. В. Омеляник Луцького р-ну Волинської обл., кадастровий номер: 0722881800:03:001:5808 за ОСОБА_1 була проведена на підставі Технічної документації, виготовленої ТзОВ «Горизонт».
У своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що технічна документація із землеустрою містила неправдиві дані щодо конфігурації земельної ділянки відносно форми, яка фактично виділялась ОСОБА_1 згідно плану масиву та була в подальшому відображена в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-ВЛ № 012800, а тому її реєстрація Державним земельним кадастром на кадастровій карті України є незаконною.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Статтею 55 ЗУ «Про землеустрій» передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
У ст. 96 ЗК України закріплено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачкою не надано жодного доказу, що належна ОСОБА_3 земельна ділянка, загальною площею 0,1198 га, розташована у с. В. Омеляник Луцького р-ну Волинської обл., кадастровий номер: 0722881800:03:001:5808 в будь-які мірі накладається на належну ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, розташована за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. В. Омеляник, кадастровий номер: 0722881800:03:001:0163. Так само доказів того, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання (2018 рік), з урахуванням якого ТзОВ «Горизонт» було виготовлено Технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку із кадастровим номером: 0722881800:03:001:5808, міститься підпис не ОСОБА_2 , а іншої особи, матеріали справи не містять.
Щодо доводів позивачки про непогодження нею меж земельної ділянки, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про їх безпідставність з огляду на таке.
Погодження меж є виключно допоміжною стадією в процедурі виготовлення документів на земельну ділянку, та вона спрямована, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок.Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав. Відмова від підписання, або не підписання акта погодження меж не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації. Ненадання особою згоди на погодження меж ділянки суміжного землекористувача,власника не може бути перешкодою для передачі ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжними власниками, землекористувачами акту узгодження меж ділянки саме по собі не є підставою для скасування реєстрації земельної ділянки.
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-625цс18) та 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).
Одночасно з цим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із пунктом 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.
Сторони у позасудовому порядку мають можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» способом відновлення своїх порушених прав, шляхом усунення технічних помилок, і лише у разі, якщо цей спосіб виявиться недієвим, чи згоди щодо визначення конкретних меж земельних ділянок не буде досягнуто, позивачі, чиї права порушені у результаті невідповідності інформації землевпорядної  документації фактичним даним щодо площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок, так і даним, визначеним державними актами,  що є порушення вимог земельного законодавства, можуть звернутись до суду за захистом порушених прав.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 серпня2020 року у справі № 583/669/15-ц (провадження № 61-756св20), від 19 січня 2022 № 449/1165/17.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Разом з тим, суду зі сторони позивача не надано доказів, що підтверджують обставину вини про будь-яке порушення її прав зі сторони відповідача щодо користування, володіння та розпорядження її земельною ділянкою.
Доводи апеляційної скаргине спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, оскільки були предметом розгляду і повно, і всебічно досліджено судом першої інстанції.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2022 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2022 року.

Головуючий 

Судді :