УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 551/99/21
провадження № 51-241ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 та касаційну скаргу його захисника ОСОБА_5 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 12021175360000003 за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та  жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Суть питання
Вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 року ОСОБА_4 засуджено до покарання за: ч. 1 ст. 125 КК у виді громадських робіт на строк 200 годин; ч. 2 ст. 125 КК у виді громадських робіт на строк 220 годин; ч. 1 ст. 162 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки; ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; ч. 1 ст. 357 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_4 06 січня 2021 року приблизно о 19:00 шляхом пошкодження вхідних дверей протиправно, з метою домовитися про виконання оплачуваної роботи, проник до житлового будинку ОСОБА_6 , що розташований на  АДРЕСА_2 , чим порушив  недоторканність її житла, звідки умисно з корисливого мотиву викрав банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» №  НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 . Цього ж дня в період часу з 22:44 по 22:55 ОСОБА_4 за допомогою викраденої ним банківської картки викрав, знявши з банківського рахунку ОСОБА_6 гроші в сумі 12 600 грн у банкоматі АТ КБ «ПриватБанк», розташованому по вул. Кирила Осьмака, 64 у                     смт. Шишаки Шишацького р-ну Полтавської обл, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на указану суму.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 вчинив низку інших кримінальних правопорушень за таких обставин.
03 лютого 2021 року приблизно о 23:50 ОСОБА_4 прибув до будинку                    ОСОБА_7 , що розташований на АДРЕСА_2 , з метою придбання в останнього спиртних напоїв. Виявивши, що власник домогосподарства та інші присутні в будинку особи сплять, умисно з корисливих мотивів з метою наживи з приміщення будинку викрав бензопилку марки «Бригадир» та налобний ліхтар, чим спричинив ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 1523 грн.
Крім того, 04 лютого 2021 року приблизно о 16:00 ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув до будинку ОСОБА_8 , що на АДРЕСА_3 в тому ж населеному пункті, де умисно з корисливих мотивів, з метою наживи відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з метою вилучення майна у ОСОБА_8 , завдав йому в ділянку обличчя не менше двох ударів кулаком правої руки, заподіявши ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, після чого з приміщення будинку відкрито викрав мобільний телефон марки «Nokia 6303сі», зарядний пристрій марки «Nokia» та мобільний телефон марки «Nokia 300», чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 317 грн.
06 лютого 2021 року приблизно о 21:00 ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув до будинку ОСОБА_7 , що на АДРЕСА_2 , де він під час сварки умисно завдав ОСОБА_7 кулаками трьох ударів у ділянку обличчя та голови. Від отриманих ударів останній впав на підлогу, а засуджений, продовжуючи свій намір на спричинення тілесних ушкоджень, завдав йому не менше трьох ударів ногами по тулубу. Після цього ОСОБА_4 кухонним ножем завдав ще одного удару по шиї ОСОБА_7 .       У результаті вищевказаних умисних дій засуджений спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 07 лютого 2021 року приблизно о 15:00 в приміщенні будинку, що на АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 під час сварки зі своїм братом ОСОБА_9 умисно наніс останньому не менше двох ударів дерев`яним предметом (палицею) в ділянку тулуба, чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 14 грудня 2021 року вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 року стосовно                       ОСОБА_4 залишив без змін.
У своїх касаційних скаргах захисник та засуджений просять вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року змінити, перекваліфікувати дії засудженого з ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 125 КК і призначити ОСОБА_4 більш м`яке покарання.
На обґрунтування своїх вимог стверджують, що обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на те, що удари засуджений наносив потерпілому для профілактики, а мобільний телефон забрав у останнього, оскільки він за нього не розрахувався.
Крім того, засуджений та його захисник зазначають, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, належним чином не врахував обставини, за яких були вчинені кримінальні правопорушення, які не спричинили тяжких наслідків для суспільства та потерпілих. До того ж жоден із потерпілих не наполягав на суворому покаранні та вони покладались на розсуд суду. Водночас ОСОБА_4 позитивно характеризується, щиро розкаявся й активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, їх розслідуванню та судовому розгляду, а також вибачився перед потерпілими та повернув частину викраденого.
Указані доводи, на переконання касаторів, залишились поза увагою Полтавського апеляційного суду, а тому його ухвала не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Частиною 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, та правильності кваліфікації його дій за указаними статтями Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині сторона захисту не оскаржує.
Водночас доводи сторони захисту щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з кваліфікацією дій засудженого за ч. 2 ст. 186 КК, а не за ч. 2 ст. 125 КК та невідповідності призначеного засудженому покарання внаслідок суворості Верховний Суд вважає необґрунтованими з огляду на нижченаведене.
Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав ОСОБА_4  та з`ясував його позицію щодо пред`явленого обвинувачення, зокрема за ч. 2 ст. 186 КК . Так, обвинувачений пояснив, що на початку лютого 2021 року він прибув до домоволодіння ОСОБА_8 , маючи намір вигнати його з села, оскільки останній веде аморальний спосіб життя. Він зайшов до будинку та кулаком завдав потерпілому декілька ударів, потім забрав мобільні телефони «Nokia», які потерпілий виклав на стіл, та зарядний пристрій до одного з них.
Мотивуючи свої висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, суд обґрунтовано взяв до уваги і показання потерпілого ОСОБА_8 , який зазначив, що в один із зимових днів 2021 року до його будинку прийшов ОСОБА_4 та завдав потерпілому удару кулаком в обличчя, від якого останній впав на диван, а потім нападник завдав ще одного удару. Після цього засуджений забрав телефони «Nokia», які лежали на столі, і зарядний пристрій до одного з них.
Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджені й сукупністю письмових доказів, зміст яких докладно наведено у вироку, зокрема: 
– протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 від 04 лютого 2021 року, відповідно до якого приблизно о 16:00 цього ж дня до його домоволодіння прийшов ОСОБА_4 та шляхом грабежу заволодів двома мобільними телефонами «Nokia» і зарядним пристроєм;
– розпискою ОСОБА_4 від 04 лютого 2021 року, з якої вбачається, що засуджений добровільно видав працівникам поліції мобільні телефони «Nokia» 6303сі та «Nokia» 300 й акумуляторну батарею до нього, зарядний пристрій «Nokia» і надав дозвіл працівникам поліції на вилучення вищевказаних речей у будинку, в якому він проживає;
- висновоком судового експерта товарознавця від 09 лютого 2021 року                              № СЕ-19/117-21/1565-ТВ згідно з яким встановлено ринкову вартість викраденого майна на час вчинення кримінального правопорушення, а саме вартість мобільного телефону марки «Nokia» 6303сі могла становити 166,67 грн, мобільного телефону марки «Nokia» 300 – 102 грн, зарядного пристрою марки «Nokia» – 48,33 грн;
– висновоком судово-медичного експерта  від 12 лютого 2021 року № 73 згідно з яким у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця, що розташований навколо правого ока; садна, що розташовані в проекції правої виличної кістки; на спинці носа, які могли утворитись не менш ніж від двох точок прикладання сили тупих твердих предметів, якими також могли бути удари долонею, стиснутою в кулак рукою, за давністю утворення можуть відповідати даті й обставинам, викладеним в описовій частині постанови слідчого, та за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Також зазначено, що судово-медичні дані про те, що тілесні ушкодження заподіяні в різний проміжок часу, відсутні, а указані тілесні ушкодження не могли утворитись під час падіння потерпілого з висоти власного зросту;
– протоколом слідчого експерименту з ОСОБА_4 від 23 лютого 2021 року з додатками у вигляді оптичного диску з відеозаписом. Під час указаної слідчої дії останній розказав та показав на місці, як він 04 лютого 2021 року прийшовши до домогосподарства ОСОБА_8 , та заподіяв йому декілька ударів руками і ногами по обличчю й тулубу, примусив його дістати з кишені та покласти на стіл два мобільні телефони, які він разом із зарядним пристроєм забрав собі.
Оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів — із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд, провівши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов висновку, зокрема про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_8 та необхідність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі доводам, зокрема тим, які аналогічно викладені стороною захисту в касаційній скарзі з урахуванням доповнень засудженого, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Так, апеляційний суд, усупереч твердженням сторони захисту, спростовуючи доводи засудженого щодо необхідності кваліфікації його дій, за епізодом вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_8 не за ч. 2 ст. 186, а за ч. 2 ст. 125 КК, зазначив, що засуджений хоча і виклав свою версію подій, водночас не заперечував того, що забрав у потерпілого мобільні телефони, спричинивши до того ж ОСОБА_8 тілесні ушкодження. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 судом першої інстанції за ч. 2 ст. 186 КК, та з цим погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки закон про кримінальну відповідальність застосований правильно, а доводи касаційних скарг сторони захисту не спростовують зазначеного висновку судів.
Не погодилась колегія суддів апеляційного суду і з доводами апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання з огляду на те, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відсутність пом`якшуючих обставин, наявність трьох обтяжуючих обставин та відомості про особу засудженого, а тому колегія суддів апеляційного суду визнала, що призначене судом першої інстанції покарання таким, що є необхіднім і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Крім того, суд касаційної інстанції звертає увагу, що вимоги до мотивування судових рішень засновані на приписах статей 374, 419 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції Європейського суду з прав людини про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України», заява                     № 65518/01, рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.
 
Таким чином, суди як першої, так і апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо призначення ОСОБА_4 остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення. 
Щодо посилань сторони захисту на ту обставину, що жоден із потерпілих не наполягав на суворому покаранні, то вона не є достатньою для пом`якшення покарання, оскільки думка потерпілих щодо призначення покарання враховується в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, зокрема щодо призначення покарання.
Стосовно посилань на те, що частина викраденого повернута потерпілим, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зауважити, що кримінально-правовими нормами, які встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, не передбачено врахування судом розміру шкоди, яка відшкодована під час призначення виду і розміру покарання.
Підстав вважати, що під час призначення ОСОБА_4 покарання суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність чи призначене ОСОБА_4 покарання є явно несправедливим через суворість, Верховний Суд не вбачає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_4 та касаційною скаргою його захисника ОСОБА_5 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                  ОСОБА_3