КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
23 травня 2022 року                                                                                               м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи 369/6282/21 
Апеляційне провадження 22-ц/824/2100/2022 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.
при секретарі Гойденко Д.В.
 
сторони          
позивач                            ОСОБА_1 
 
відповідач                 Білогородська сільська рада 
Бучанського району Київської області, 
 
ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, подані через представника Зінченка Костянтина Миколайовича, на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2021 року та на додаткове рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року, ухвалені під головуванням судді Янченко А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
 
в с т а н о в и в :
 
у травні 2021 року   ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області,   ОСОБА_2 , у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області ІІІ сесії VІІІ скликання від 24.12.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 3222482000:10:001:0002), у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ОСОБА_2 у заявленому розмірі;
визнати протиправним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області ІІІ сесії VІІІ скликання від 24.12.2020, за № 95.4/04, яким відмовлено у затвердженні проекту землеустрою про відведення земельної ділянки (кадастровий номер 3222482000:10:001:0002) у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ОСОБА_1 у заявленому розмірі;
скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1211 га (кадастровий номер 3222482000:10:001:0002), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
зобов`язати Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1211 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 02.09.2020, № 5/212 їй надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність.
21.09.2020 вона звернулась до відповідної землевпорядної організації, яка розробила й погодила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1211 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Проект погоджено управлінням Держгеокадастру, місцевим відділом містобудування та архітектури. Зазначена вище земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі, має кадастровий номер 3222482000:10:001:0002.
Після отримання проекту, 03.12.2020 вона звернулась до Білогородської сільської ради із заявою про його затвердження.
Рішенням Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 24.12.2020 № 95.4/04 їй відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. Підставою для відмови Білогородська сільська рада зазначила начебто відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку щодо її реєстрації, а також те, що на вказану земельну ділянку надійшов розроблений та погоджений проект землеустрою щодо її відведення у власність іншій особі.
Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна від 07.05.2021 № 255628280 та інформаційною довідкою Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07.05.2021 право на земельну ділянку (кадастровий номер 3222482000:10:001:0002) зареєстровано за ОСОБА_2 .
Вважає, що обставини, на які посилається Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області у своєму рішенні від 24.12.2020 № 95.4/04, як на підставу для відмови у наданні згоди на розробку проектної документації не відповідають нормам земельного законодавства.
Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07.09.2021 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області III сесії VIII скликання № 95.3/07 від 24.12.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 3222482000:10:001:0002), у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ОСОБА_2 у заявленому розмірі. Визнано протиправним та скасувано рішення Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області III сесії VIII скликання від 24.12.2020 за № 95.4/04, яким відмовлено у затвердженні проекту землеустрою про відведення земельної ділянки (кадастровий номер 3222482000:10:001:0002), у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ОСОБА_1 у заявленому розмірі. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1211 га (кадастровий номер 3222482000:10:001:0002), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1211 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.
Додатковим рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04.10.2021 задоволено заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області та      ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 20 000 грн з кожного. 
Не погоджуючись з даним рішенням суду, Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом при прийнятті оскаржуваного рішення неповно досліджено докази і встановлені обставини справи, а також невірно застосовані норми права. Суд не врахував, що рішенням Гонерецької сільської ради від 21.01.2008 надано дозвіл ОСОБА_2 на складня проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га . Позичка звернулася до сільської ради 20.09.2018 із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо ведення земельної ділянки площею 0,15 га, яка накладалася на земельну ділянку, дозвіл на яку уже надано ОСОБА_2 . У зв`язку з цим у задоволенні заяви позивачки було відмовлено. Позивачка оскаржила таку відмову до суду та рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.11.2019 рішення про відмову визнано протиправним та зобов`язано Горинецьку сільську раду повторно розглянути заяву  позивачки та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. У зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» відбулася реорганізація Горинецької сільської ради шляхом приєднання до Білогородської сільської ради. ОСОБА_2 01.10.2020 звернувся  із заявою про затвердження проекту землеустрою та рішенням Білогородської сільської ради від 09.12.2020 цей проект затверджено. Позивачка звернулася із заявою про затвердження проекту землеустрою 03.12.2020, та рішенням від 09.12.2020 їй відмовлено у затверджені проекту, оскільки з`ясувалось, що на одну і ту саму земельну ділянку існує два проекти землеустрою, розпорядженням зупинено дію рішень Білогородської сільської ради та винесено зазначені рішення до порядку денного ІІІ чергової сесії. Рішенням ІІІ сесії VІІІ скликання Білогородської сільської ради від 24.12.2020 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та відмовлено  затвердженні проекту позивачці. Скасовуючи це рішення суд не врахував рішення Горинецької сільської ради від 21.01.2008, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке є виконаним станом на дану надання позивачці такого дозволу, оскільки строк реалізації наданого позивачу права не обмежений в часі ані самим рішенням, ані законом, що діяв на момент виникнення даного права. Нормативно - правовими актами, діючими на момент надання дозволу (січень 2008 року), не було передбаченого будь-яких строків дії вказаного дозволу, строків подання на розгляд  до відповідних органів виконавчої влади місцевого самоврядування погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою після одержання дозволу на виготовлення такого проекту. Суд не звернув уваги на положення ст. 58 Конституції України та ст. 22,                          30 Закону України «Про землеустрій» (Закон № 509 - VI), та не врахував, що у змісті законів вбачається колізія норм права. У першому випадку є обмеженння строком у два роки з дати набрання чинності Законом № 509 - VI, у другому  - строк дії рішення необмежений. Обидва нормативно - правових акта є рівними за юридичною силою. Відсутність у законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». Вирішення колізії у законодавстві завжди тлумачиться на корить особи. Вважає, що положення ст. 20,                           30 Закону № 509 - VI  є найбільш сприятливими для ОСОБА_2 , оскільки ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом не взято до уваги, що рішенням LXIII сесії VII скликання Горинецької сільської ради, повторно надано дозвіл ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, що заявлені витрати є неспівмірними із складністю даної справи, а також ту обставну, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачкою надано лише копію договору та акт прийму - передачі виконаних робіт, проте доказів сплати будь - яких  витрат на професійну правничу допомогу не надано, незважаючи на те, що відповідно до п. 4.2 договору адвокатське об`єднання формує та направляє рахунки на оплату клієнту перед початком надання кожної окремої юридичної послуги, які клієнт зобов`язується оплатити. 
У судовому засіданні представник апелянта Зінченко К.М. підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.
Позивачка та її представник Цуркан М.М. просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення суду підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За обставинами справи встановлено, що 21.01.2008 рішенням 14 сесії 25 скликання               № 3/169 Гореницька сільська рада Києво-Святошинського району надала ОСОБА_2 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 , площею 0,12 га.
Рішенням Гореницької сільської ради Києво -Святошинського району від 12.06.2020 було внесено зміни до рішення Гореницької сільської ради № 3/169 від 21.01.2008 у зв`язку із змінами у земельному законодавстві.
Із заявою розробити проект землеустрою ОСОБА_2 звернувся лише 26.09.2016 та такий проект було розроблено у 2016 - 2017 роках.
Відповідно до листа Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 10.02.2021 із заявою про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 звернувся 01.10.2020.
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Гореницької сільської ради Києво -Святошинського району із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовним розміром 0,15 га за адресою: с. Стоянка, Києво -Святошинського району Київської області.
Рішенням Гореницької сільської ради Києво -Святошинського району від 06.11.2018 № 12/42 їй було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з огляду на те, що дозвіл на розробку проекту землеустрою вже наданий іншій особі.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.11.2019 у справі                            № 320/390/19 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано рішення Горенецької сільської ради Києво -Святошинського району від 06.11.2018 № 12/42 протиправним та скасовано. Зобов`язано Горенецьку сільську раду Києво -Святошинського району повторно розглянути заяву ОСОБА_1   наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
Рішенням 64 сесії 7 скликання Гореницької сільської ради № 5/212 від 02.09.2020 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки їй у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтованою площею 0,12 га в АДРЕСА_1 на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району, за рахунок земель запасу Гореницької сільської ради.
21.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до землевпорядної організації ФОП ОСОБА_5 , яка розробила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1211 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у власність.
Проект землеустрою погоджено управлінням Держгеокадастру, місцевим відділом містобудування та Архітектури. Зазначена вище земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі, має кадастровий номер 3222482000:10:001:0002 відповідно до висновку № 17-16/3397 від 28.10.2020.
03.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до Білогородської сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки.
Рішенням 2 позачергової сесії 8 скликання Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 09.12.2020 № 34.13/02 ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку щодо її реєстрації, а також що на вказану земельну ділянку надійшов розроблений та погоджений проект землеустрою щодо її відведення у власність фізичній особі.
Рішенням 2 позачергової сесії 8 скликання Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 09.12.2020 № 34.12/02 затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 .
Розпорядженням Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 14.12.2020 № 323 зупинено дію рішень від 09.12.2020 № 34.12/02 та № 34.13/02 та внесено ці рішення на повторний розгляд Білогородської сільської ради з повторним обговоренням на засіданні постійної комісії з питань комунального майна, земельних ресурсів, будівництва та архітектури. Внесено зазначені рішення до порядку денного 3 чергової сесії Білогородської сільської ради.
Рішенням 3 сесії 8 скликання Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 24.12.2020 № 95.4/04 ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою спірної земельної ділянки у зв`язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку щодо її реєстрації, а також що на вказану земельну ділянку надійшов розроблений та погоджений проект землеустрою щодо її відведення у власність фізичній особі.
Рішенням 3 сесії 8 скликання Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 24.12.2020 № 95.3/07 затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проект землеустрою, який розроблений на підставі рішення Гореницької сільської ради № 3/169 від 21.01.2008 про надання дозволу ОСОБА_2 , на складання проекту землеустрою, зберігало свою чинність до 14.10.2010, відповідно до вимог п. 3 Розділу II Закону України № 509-VI, а тому розробка проекту землеустрою і його затвердження відбулось не у відповідності до норм земельного законодавства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Земельного кодексу України).
Відповідно до положень частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Цією ж статтею передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.
Пунктом "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається статтею 118 ЗК України.
Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівельні споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
При цьому суб`єктам владних повноважень, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, заборонено вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, серед яких така підстава як надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою відсутня.
Положення статті 118 ЗК України передбачають реалізацію певних послідовних етапів для безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами.
Такими етапами є: 1) звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 2) надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування; 3) розробка суб`єктами господарювання на замовлення громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 4) погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 1861 Земельного кодексу України; 5) затвердження відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відтак отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, що свідчить про відсутність у органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування підстав для встановлення будь-яких обмежень, не передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України, для надання особі дозволу на розробку проекту землеустрою при дотриманні нею вимог частини шостої цієї статті.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України, в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
16.09.2008 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» № 509-VI, яким внесені зміни у перехідні положення ЗК України, який набув чинності 14.10.2008.
Відповідно до п. 3 Розділу II даного Закону прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.
Відповідно до  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державного регулювання у сфері будівництва житла»                                 № 2367-VI, від 29.06.2010, набрав чинності 23.07.2010 пункт 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону  № 509-VI викладено у новій редакції, а саме: «Прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглядаються в установленому законом порядку. Передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів)".
Враховуючи вимоги вищезазначених норм суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що рішення Гореницької сільської ради № 3/169 від 21.01.2008 про надання дозволу ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою зберігало свою чинність до 14.10.2010.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Гореницької сільської ради Києво -Святошинського району від 12.06.2020 ОСОБА_2 було повторно надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки суперечать як встановленим у справі обставинам, так і змісту цього рішення.
Викладення рішення Гореницької сільської ради № 3/169 від 21.01.2008 у новій редакції не свідчить про повторний розгляд заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної. Відповідачі не надали доказів, що ОСОБА_2 повторно звертався із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної та, що ця заява була розглянута відповідно до вимог земельного законодавства. Надана апелянтом копія заяви ОСОБА_2 від 11.06.2020, у якій він просить внести зміни до рішення Гореницької сільської ради № 3/169 від 21.01.2008, не є заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної. Крім того, оскільки рішення про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою не було виконане, то воно втратило свою чинність через два роки після набрання чинності Законом № 509-VI, тобто 14.10.2010. Внесення змін у рішення, яке втратило свою чинність законом не передбачено.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Гореницької сільської ради № 3/169 від 21.01.2008 було виконаним суперечать матеріалам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що ні даним рішенням, ні нормативно-правовими актами, які діяли на момент надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою, не було встановлено будь - яких строків дії вказаного дозволу суперечать положенням Закону № 509-VI. Особам, які не реалізували своє право на розробку проекту землеустрою було надано достатній строк у два роки з дня набрання чинності законом, для реалізації цього права. Проте, ОСОБА_2 своє право на розробку проекту землеустрою та передачі документації із землеустрою для затвердження не реалізував на власний розсуд.
Аналізуючи положення ЗК України, Закону України «Про землеустрій» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» № 509-VI судом не встановлено колізій у цих нормах, а тому колегія суддів  вважає доводи апелянта в цій частині безпідставними.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Стягуючи з відповідачів на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40 000 грн суд виходив з того, що такі витрати підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг та заява про їх відшкодування і розрахунок були надані у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Суд вказав, що такі витрати є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності та розумності їх розміру.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 цього Закону України видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ст. 30 цього ж Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відтак законом встановлено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
27.02.2021 між АО «Олстен Партнерс» в особі керуючого партнера Цуркана М.М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги.
Відповідно акту прийому - передачі юридичних послуг від 07.09.2021 надано наступні послуги за цим договором: підготовка та подача позовної заяви 8 000 грн; підготовка та подача заяви про забезпечення позову - 1 500 грн; підготовка та направлення відповіді на відзив - 5 000 грн; представництво у суді (4 години) - 14 000 грн; підготовка та подача додаткових пояснень - 1 500 грн; гонорар за отримання позитивного рішення -   10 000 грн.
Стягуючи ці витрати у повному обсязі суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зава про забезпечення позову, яка підготовлена та подана адвокатом Цуркан М.М. ухвалою суду від 13.05.2021 залишена без задоволення. Оскільки суд визнав цю заяву такою, що не підлягає задоволенню стягнення витрат за підготовку та подачу заяви про забезпечення позову з відповідачів не є обґрунтованим.
Суд також не звернув уваги на те, що гонорар успіху 10 000 грн не відноситься до витрат на правову допомогу, оскільки на цю суму будь - які правові послуги не надавалися.
Домовленість між сторонами договору про сплату коштів у разі отримання  позитивного рішення будь - яким чином не створює обов`язку для відповідачів компенсувати ці витрати позивача.
Відтак зазначені суми не підлягають виключенню із загальної суми витрат на правову допомогу, про стягнення якої заявлено позивачкою.
Крім того, представник Білогородської сільської ради Зінченко К.М. подав клопотання про зменшення таких витрат посилаючись на те, що такі витрати не підтверджені доказами, є неспівмірними із складністю справи та необгрунтовані.
Відповідно до протоколів судових засідань від 09.07.2021 та від 07.09.2021 загальний час судових засідань складає 1 год 20 хв, відтак включення витрат на участь адвоката у судовому засіданні за 4 години не є обґрунтованим.
За вказаних обставин рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміни із зменшенням таких витрат до  15 000 грн.
Разом з тим доводи апеляційної скарги про те, що витрати на професійну правничу допомогу взагалі недоведені суперечать наданим доказам.
Доводи апелянта про відсутність платіжних документів, які б підтверджували реальну сплату витрат на правничу допомогу не можна визнати обгрунтованими, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплаченостороною, чи тільки має бути сплачено, оскільки навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є фактично понесеними, оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов'язаннями.
            Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від                                      07 вересня 2021 року залишити без задоволення.
Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2021 року залишити без змін.
апеляційну скаргу Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області на додаткове рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від       04 жовтня 2021 року задовольнити частково.
Додаткове рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від       04 жовтня 2021 року змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу з 40 000 грн до 15 000 грн, у зв`язку з чим викласти резолютивну частину додаткового рішення у наступній редакції.
Стягнути з Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області на  користь ОСОБА_1 7 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України. 
 
Повний текст постанови складено 31.05.2022.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай

 
 Судді                                                                                                О. В. Немировська

 
Т. І. Ящук