Справа № 127/34728/21
Провадження № 22-ц/801/1398/2022
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року	Справа № 127/34728/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К.,

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання – Олійник Г. Є., 

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/34728/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Сичука М. М. у залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 , про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю. 

Позов мотивований тим, що 08 квітня 2008 року ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 , видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Науменко В. В., якою уповноважив його, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 користуватись та розпоряджатись транспортним засобом марки «ГАЗ 3110», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Довіреність видана строком до 03 грудня 2012 року без права передоручення. Окрім довіреності йому було передано технічний паспорт на автомобіль та ключі. 

Зазначає, що він є фактичним користувачем автомобіля від моменту отримання ключів до теперішнього часу.

Указує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не анулювали довіреність та не звертались до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Безперервність володіння транспортним засобом підтверджується страховими полісами. 

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «ГАЗ 3110», 2001 року випуску, білого кольору, шасі (рама) НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 37 076,00 грн за набувальною давністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за набувальною давністю може бути визнане право власності на рухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому рухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги   
     
У липні 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 липня 2022 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Оніщук В. В., Рибчинський В. П. 

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з місцевого суду. 

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 липня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду на 04 серпня 2022 року о 08:30 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

 
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та неправильно застосував норми матеріального права.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив спірні правовідносини та помилково застосував висновки Верховного Суду, які висловлені у спорі про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно.

Указує, що суд першої інстанції на надав належної правової оцінки тому факту, що позивач не був знайомий із власницею транспортного засобу. Також не врахував, що з 04 грудня 2015 року мало місце безтитульне володіння транспортним засобом. При цьому, факт недобросовісного чи неправомірного заволодіння майном судом не встановлено. 

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що за відомостями територіального сервісного центру №0541 Головного сервісного центру МВС ОСОБА_2 з 15 січня 2002 року є власницею транспортного засобу марки «ГАЗ 3110», 2001 року випуску, білого кольору, шасі (рама) НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 .

03 грудня 2007 року ОСОБА_2 видала доручення ОСОБА_3 на право користуватись та розпоряджатись транспортним засобом.

08 квітня 2008 року ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 , видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Науменко В. В., якою уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 користуватись та розпоряджатись транспортним засобом марки «ГАЗ 3110», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Станом на 26 жовтня 2021 року вартість транспортного засобу становить 37 076 грн. 

З довідки ТСУ МВС № 0541 від 20 травня 2022 року № 31/2-739 слідує, що на транспортний засіб накладено наступні арешти та/або заборони на відчуження: ВП № 55892726 – стягнення на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго»; ВП № 56209241 – стягнення на користь ГУ ДФС у Вінницькій області.

Позиція суду апеляційної інстанції

 
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив судам, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Як слідує зі змісту довіреності від 08 квітня 2008 року ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 , надав позивачу право розпоряджатися транспортним засобом на власний розсуд.

Тобто, ОСОБА_1 мав підстави набути право власності на спірний автомобіль під час дії довіреності, однак скористався таким правом на власний розсуд.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 дійшла наступних висновків:

«Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.»

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, N 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

На даний час власником транспортного засобу є ОСОБА_2 . Відомості про те, що відповідачка відмовлялась від права власності на транспортний засіб у матеріалах справи відсутні. 

Більше того, спірний автомобіль є об`єктом забезпечення боргів відповідачки та на нього накладено арешти. У Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутні відомості про зняття заборон на відчуження транспортного засобу марки «ГАЗ 3110», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 була відома інформація про власницю транспортного засобу, яка делегувала йому повноваження, у тому числі на перереєстрацію транспортного засобу, однак позивач скористався таким правом на власний розсуд.

Можливість зареєструвати право власності на транспортний засіб у встановленому законом порядку для позивача не втрачена. 

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки останній не довів наявність беззаперечних і достатніх підстав для набуття права власності на рухоме майно за правилами статті 344 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про безпідставність вимог по статті 344 ЦК України, згідно з якою особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти, зокрема, рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про неправильне врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах не заслуговують на увагу, оскільки, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не вбачається неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

У силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, є ідентичними доводам, викладеним у позовній заяві, їм уже надавалася оцінка судом, а тому не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки доказів.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий                                                         С. К. Медвецький

 
судді:                                                                 В. В. Оніщук

                                                                        В. П. Рибчинський