КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

єдиний унікальний номер справи 756/18152/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3809/2022
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                             У К Р А Ї Н И
 
31 травня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача                                               Білич І.М.
суддів                                                                 Коцюрба О.П., Слюсар Т.А.
при секретарі                                                    Мельник Ю.О.                                                   за участю:представника позивача          Сидорової Ю.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" - Пасечник Юлії Анатоліївни на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудик Валерій Вікторович, ОСОБА_2 , приватний виконавець Кісельова Віталіна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що  не підлягає виконанню, - 
 
в с т а н о в и л а:
 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудик В.В., ОСОБА_2 , приватний виконавець Кісельова В.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що  не підлягає виконанню. 
Одночасно з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №510, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В.В. 26 жовтня 2021 року, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , боржник: ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" у розмірі 342 072,87 доларів США, що еквівалентно 9 134 303,43 грн. 
В обґрунтування заяви про забезпечення позову у запропонований в ній спосіб, позивач посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що належне їй майно буде відчужено, а вона, у свою чергу, не зможе захистити або поновити свої права у межах даного судового провадження без нових звернень до суду.
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року заяву задоволено. 
Зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудиком В.В. 26 жовтня 2021 року, зареєстрованим в реєстрі за № 510, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням  відповідач подав апеляційну скаргу. В якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилаючись на те, що суд першої інстанції, постановляюючи оскаржувану ухвалу, не навів жодного обгрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням, та, як наслідок, порушив права відповідача як стягувача у виконавчому провадженні.
Вказуючи, що виконавчий напис, стягнення за яким зупинено на підставі оскаржуваної ухвали, вчинено щодо майна, яке перебуває у спільній власності позивача та інших осіб.  Тобто, боржниками в рамках виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису є не тільки позивач, а інші особи, які, у свою чергу, виконавчий напис не оскаржують.
Також, на підставі ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд першої інстанції був зобов`язаний повернути заяву про забезпечення позову заявникові, адже останнім, усупереч вимог ст. 151 ЦПК України, не було зазначено обґрунтування необхідності забезпечення позову та не надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення.
 
Представником позивача-адвокатом Сидоровою Ю.В. було подано відзив на апеляційну скаргу. В якому вказувалось, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення  про задоволення позову, а тому передбачає можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову. Зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, не є вирішенням спору по суті, а є лише процесуальним питанням.
 
Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання, в якому просив апеляційну скаргу задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.
Колегія суддів, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за  можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися до суду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення позивача з даним позовом слугувало те, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса було вчинено за відсутністю документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а також з пропуском строку, протягом якого банк може звернутися з заявою про вчинення виконавчого напису.
За вказаних обставин, позивач, заявляючи вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, звернувся до суду з заявою про забезпечення свого позову. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
У відповідності до п. 6 ч. 1. ч. 3 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.
Разом з тим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
У свою чергу, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Тобто, у таких немайнових спорах має досліджуватися, зокрема, чи зможе позивач ефективно захистити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 910/11857/20).
 
Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу забезпечення позову, та зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову з предметом позову немайнового характеру. Адже з огляду на факт пред`явлення оспорюваного виконавчого напису до виконання та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого документу, а також у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи виконавцем буде примусово стягнуте належне йому майно, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що, як наслідок, істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Доводи апеляційної скарги в частині щодо порушення прав скаржника через зупинення судом першої інстанції стягнення за виконавчим написом, незважаючи на те, що інші боржники виконавчий напис не оскаржують, колегія суддів відхиляє, оскільки, як встановлено, боржником за виконавчим написом № 510, за яким зупинено стягнення, є лише позивач. 
При цьому слід зазначити, що сам скаржник надав в додатках до апеляційної скарги матеріали, які підтверджують інформацію про вчинення відповідачем щодо інших власників квартири  трьох окремих виконавчих написів нотаріуса.
 
Не можуть бути підставою для скасування судового рішення  і доводи апеляційної скарги в частині того, що заяву  про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, оскільки в ній відсутні пропозиції щодо застосування зустрічного забезпечення, так як на думку, колегії суддів вони не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. 
Аналіз  ст.ст. 149-153 ЦПК України свідчить про те, що відсутність у заяві конкретного виду зустрічного забезпечення на час її подання не є перешкодою для пред?явлення заяви про забезпечення позову, оскільки з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням можливе на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.
 
На підставі викладеного, твердження відповідача про невиконання судом першої інстанції свого процесуального обов`язку щодо повернення представнику позивача заяви  про забезпечення позову з підстав відсутності у заяві пропозиції про застосування зустрічного забезпечення є помилковим, оскільки відповідно до ст. 153 ЦПК України вказане питання могло бути вирішено шляхом призначення справи до розгляду у судове засідання.
При цьому, слід зазначити, що перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України. Так, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: 
-          позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові;
-          суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Згідно з ч. 5 ст. 154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.
Отже, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.
Водночас, аналіз положень ст. 154 ЦПК України дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
 
Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що у матеріалах справи відсутні доказі наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, доводи про обов`язковість вирішення питання щодо зустрічного забезпечення позову у даній справі  також є безпідставними.  
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" - Пасечник Юлії Анатоліївни, залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 червня 2022 року.
Суддя-доповідач                                                               
 
Судді