ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/10349/21                                                         Суддя (судді) першої інстанції: О.А.Рідзель
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  11 серпня 2022 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Аліменка В.О., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Паланської сільської ради на рішення  Черкаського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Паланської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення,        
В С Т А Н О В И В
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Паланської сільської ради від 03.06.2021 №14-62/VIII про скасування рішення від 24.03.2021 №10-45/VIII  «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передачу земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 в адміністративних межах села Краснопілка (за межами населеного пункту)».
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач без наявності законних підстав скасував власне рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність позивачу.
Так, на підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 зазначає, що орган місцевого самоврядування позбавлений можливості скасовувати власне рішення ненормативного характеру, яке вичерпало свою дію фактом виконання. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням Паланська сільська рада звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апелянт наголошує, що оскаржуване рішення прийняте у межах та спосіб, встановлений законом, оскільки земельною комісією встановлено факт перебування земельної ділянки у прибережній захисній смузі р. Ревуха, що виключає передачу її у власність. 
В апеляційній скарзі зазначено, що право власності на земельну ділянку за позивачем не зареєстровано, а тому рішення про надання її у власність не виконане.
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Паланської сільської ради, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній  матеріалами в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини першої  статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 21.10.2020 №23-10507/14-20-СГ надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність, розташовану в адміністративних межах Краснопільської сільської ради Уманського району Черкаської області.
Відповідно до вказаного наказу розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8594 га, за адресою: Черкаська область, Уманський район, Краснопільська сільська рада (за межами населеного пункту).
Вказаний проект землеустрою погоджений експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області ОСОБА_2 висновком від 23.11.2020 року №17359/82-20.
Згідно з п.8 цього висновку проект землеустрою відповідає вимогам земельного законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Зауваження та пропозиції до документації із землеустрою відсутні.
У ДЗК 03.03.2021 року зареєстровано земельну ділянку сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням  для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8594 га (кадастровий номер 7124384800:02:000:0021).
Рішенням Паланської сільської ради від 24.03.2021 №10-45/VIII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Краснопільської сільської ради Уманського району Черкаської області (за межами населеного пункту).  
Пунктом 2 цього рішення позивачу безоплатно передано у власність земельну ділянку, площею 0,8594 га (кадастровий номер 7124384800:02:000:0021) для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Краснопільської сільської ради Уманського району Черкаської області (за межами населеного пункту).
Проте, спірним рішенням від 03.06.2021 року №14-62/VIII скасовано рішення від 24.03.2021 №10-45/VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 в адміністративних межах села Краснопілка (за межами населеного пункту)».
Позивач не погоджуючись із таким рішенням відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Стаття 19 Конституції України  передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно зі  статтею 144 Конституції України  органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі за текстом - Закон №280/97-ВР) передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.
Згідно з частиною десятою статті 59 Закону №280/97-ВР  акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності  Конституції  або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до  статті 3 Земельного кодексу України  (далі -  ЗК України) земельні відносини регулюються  Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною першою та другою  статті 116 ЗК України  громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п.  в  ч. 3  ст. 116 ЗК України).
Згідно зі  статтею 121 ЗК України  земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства передаються у власність громадянам у розмірі не більше 2,0 гектара.
Абз.2 частиною першою  статті 123 ЗК України  передбачено, що рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Відповідно до частини восьмої  статті 118 ЗК України  проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому  статтею 186-1 цього Кодексу.
Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України  встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу,  у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки  (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи)  приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
У разі погодження проекту землеустрою у відповідності до  статті 186-1 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 ЗК України, зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
З аналізу зазначених норм вбачається, що жодні інші правові підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку  статті 186-1 ЗК України, норми  статті 118 ЗК України  не містять.
При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №316/979/18.
Колегією суддів встановлено, що позивачем дотримано всіх норм та вимог щодо погодження проекту землеустрою, отримано 23.11.2020 року позитивний висновок №17359/82-20 експерта державної експертизи, в якому відсутні зауваження та пропозиції до документації із землеустрою. За результатами звернення позивача, Паланською сільською радою без заперечень та зауважень прийнято рішення  від 24.03.2021 №10-45/VIII  «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передачу земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 в адміністративних межах села Краснопілка (за межами населеного пункту)».
З оскаржуваного рішення вбачається, що причиною його прийняття слугувало те, що в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відсутня інформація щодо обмежень та обтяжень у використанні земельної ділянки, а саме: розташування земельної ділянки в прибережній захисній смузі р. Ревуха.
Водночас із матеріалів справи вбачається, що позивачем на спростування цих доводів відповідача до суду надано копію листа-роз`яснення регіонального офісу водних ресурсів у Черкаській області Державного агентства водних ресурсів України №1377/01/10-23-21 від 04.08.2021 року, в якому зазначено, що згідно вимог стаття 79 Водного кодексу України «Класифікація річок України» річка Ревуха класифікується як мала річка. Відповідно до частини другої   статті 60 ЗК України  прибережна захисна смуга р. Ревуха становить 25 метрів. 
Відповідно до частин першої, другої  статті 60 ЗК України  вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:  а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
На підставі часини третьої статті 60 ЗК України  межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що згідно із  копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8594 га, за адресою: Черкаська область, Уманський район, Краснопільська сільська рада (за межами населеного пункту), не зазначена наявність жодних обмежень, а із схеми земельної ділянки вбачається, що вказана земельна ділянка площею 0,8594 га не потрапляє у межі прибережної захисної смуги р. Ревуха.
Окрім цього, виходячи із змісту апеляційної скарги, апелянтом не надано жодних доказів, які б спростували вищезазначене. В скарзі апелянт зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення керувався нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009, яким передбачено, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).
З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Колегія суддів звертає увагу, абзацами 5 та 6  пункту 5 Рішення  КСУ від 16.04.20009 року №7-рп/2099 визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни,  якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування та громадянами, що породжує у громадян упевненість у тому, що їхнє становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду 13 березня 2019 року у справі № 542/1197/15-а.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що у зв`язку з прийняттям органом місцевого самоврядування рішення від 24 березня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передачу земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 в адміністративних межах села Краснопілка (за межами населеного пункту)», у позивача виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних та охоронюваних  законом  інтересів.
Як наслідок, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість прийняття спірного рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.
За правилами  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В 

Апеляційну скаргу Паланської сільської ради залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України.

                Головуючий                            суддя                                               І.О.Лічевецький

                                                               
                                                                 Судді                                                                           О.М.Оксененко                                                                 

                                   
                                                                                                             В.О.Аліменко