ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/356/22 Справа № 183/5980/19 	  	Головуючий у першій інстанції: Городецький Д. І. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
при секретарі                         Паромовій О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі  ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,– 

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 13 вересня 2019 року в Піщанському будинку культури відбулося XXV засіданні позачергової сесії сьомого скликання Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. На зазначене засідання були запрошені депутати сільської ради, виконуючі обов`язки старост та інші особи. На зазначений період позивач мав статус виконуючого обов`язки старости Меліоративнівського старостинського округу Піщанської об`єднаної територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області та був запрошений на сесію сільської ради. Під час сесії депутат Піщанської сільської ради ОСОБА_2 , самостійно та з власної ініціативи, порушуючи регламент ради, почала висловлювати свою думку з приводу стану офіційного оформлення працівників, які працюють в приміщеннях малих архітектурних форм (кіосках). Відповідач ОСОБА_2 зазначила «я сама зверталася до ОСОБА_3 з приводу цих кіосків, але він каже, що я не знаю хто там і що таке». Головуючий на сесії Піщанської сільської ради ОСОБА_4 (голова сільської ради) зробив зауваження ОСОБА_2 про те, що це не сесійне питання, на що ОСОБА_2 зауважила «не сесійне питання? Того, що вони в кишені його кладуть». Після того, як він особисто зробив зауваження ОСОБА_2 , остання висказалася про те, що « Да ви пороздавали квартири», «Так, це правда, що він квартири в десятці роздає кому попало», «попродав». Позивач ОСОБА_1 зазначив, що інформація, поширена ОСОБА_2 під час проведення сесії Піщанської сільської ради є недостовірною, підриває його честь, гідність та ділову репутацію, тому, повинна бути спростованою у той же спосіб, що була поширена. Крім того, діями ОСОБА_2 йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, порушення душевної рівноваги, образі, приниженні. Моральну шкоду оцінює у 10 000,00 грн. Тому, уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив суд визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, відомості які розповсюдженні відповідачем про позивача, а саме: «Те, що позивач отримує від когось неправомірну вигоду за не реагування на неоформлених працівників, в малих архітектурних формах (кіосках), які знаходяться по АДРЕСА_1 , та про продаж позивачем квартир комунальної форми власності в житловому будинку АДРЕСА_1 » під час двадцять п`ятого засідання позачергової сесії, сьомого скликання Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області яке відбулося 13 вересня 2019 року в Піщанському будинку культури; визнати наклепом розповсюдженні відповідачем під час двадцять п`ятого засідання позачергової сесії, сьомого скликання Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка відбулася 13 вересня 2019 року в Піщанському будинку культури, інформація відносно позивача, а саме «Те, що позивач отримує від когось неправомірну вигоду за не реагування на неоформлених працівників, в малих архітектурних формах (кіосках), які знаходяться по АДРЕСА_1 , та про продаж позивачем квартир комунальної форми власності в житловому будинку АДРЕСА_1 »; зобов`язати відповідача на наступній сесії Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області незалежно від способу скликання (чергова, позачергова) та незалежно від місця її проведення спростувати відомості, які були розповсюджені відповідачем про позивача, а саме: «Те, що позивач отримує від когось неправомірну вигоду за не реагування на неоформлених працівників, в малих архітектурних формах (кіосках), які знаходяться по АДРЕСА_1 , та про продаж позивачем квартир комунальної форми власності в житловому будинку АДРЕСА_1 » під час двадцять п`ятого засідання позачергової сесії, сьомого скликання Піщанської сільської ради Новомосковського гону Дніпропетровської області яка відбулася 13 вересня 2019 року в Піщанському будинку культури; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь на відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 , посилалась на те, що під час зазначеної первісним позивачем сесії ОСОБА_1 , під час сварки з нею щодо її висловлювань та претензій з приводу незаконного виділення квартир у будинку АДРЕСА_2 , вона робила зауваження, що вона дійсно вважає виділення квартир такими, що не відповідає закону. Після цього голова сільської ради ОСОБА_4 завдав їй провокаційне запитання «де живе її онук?», на що вона відповіла, що її онук живе разом з матір`ю у будинку АДРЕСА_3 . У відповідь на її зауваження, відповідач ОСОБА_1 зазначив, що її онук мешкає у квартирі АДРЕСА_4 , яка є комунальною власністю, натякаючи всім присутнім на сесії про те, що її онук незаконно мешкає за її протекцією. В той же час, її онук ніколи не мешкав у зазначеній квартирі і цей наклеп розповсюдив саме відповідач. ОСОБА_2 зазначила, що розповсюджена ОСОБА_1 інформація є недостовірною, підриває її честь, гідність та ділову репутацію, тому, повинна бути спростованою у той же спосіб, що була поширена. Крім того, діями ОСОБА_1 їй була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, моральну шкоду оцінює у 50000,00 грн. Тому, уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_2 просила суд визнати недостовірною інформацію про те, що онук позивача - ОСОБА_5 мешкав або отримував житло у будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 на наступній після набрання законної сили рішенням суду черговій або позачерговій сесії Піщанської сільської ради, незалежно від місця її проведення, спростувати відомості, які були розповсюджені відповідачем щодо позивача під час двадцять п`ятого засідання позачергової сесії сьомого скликання Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яке відбулося 13 вересня 2019 року в Піщанському будинку культури про те, що онук позивача - ОСОБА_5 мешкав або отримував житло у будинку АДРЕСА_1 та зобов`язати зазначити про таке: онук позивача - ОСОБА_5 ніколи не мешкав та не отримував квартиру у будинку АДРЕСА_5 ; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 17 вересня 2021 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди – відмовлено; судові витрати за позовними вимогами ОСОБА_1 покладено на позивача ОСОБА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди – відмовлено; судові витрати за позовними вимогами ОСОБА_2 покладено за рахунок держави.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалення у скасованій частині нового судового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в оскаржуваній частині, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що станом на 13 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 виконував обов`язки старости Меліоративнівського старостинського округу Піщанської об`єднаної територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією рішення Піщанської сільської ради №6-1/VII від 24.05.2018 “Про утворення старостинських округів Піщанської сільської ради, затвердження Положення про старосту та покладання обов`язків старост” (а.с. 9).
ОСОБА_2 була депутатом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.
З відеозапису XXV засідання позачергової сесії сьомого скликання Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року, яка проводилася в Піщанському будинку культури у м. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області вбачається, що під час сесії ОСОБА_2 почала висловлювати свою думку з приводу оформлення працівників, які працюють в кіосках, землі під малими архітектурними формами (кіосками), головуючий на сесії Піщанської сільської ради ОСОБА_4 (голова сільської ради) зробив зауваження ОСОБА_2 , що це не сесійне питання, на що ОСОБА_2 зауважила: «Не сесійне питання? Того, що вони в кишені його кладуть». ОСОБА_1 , в свою чергу став робити зауваження ОСОБА_2 , проте остання висказалася, що «Да ви пороздавали квартири», «Так, це правда, що він квартири в десятці роздає кому попало», також ОСОБА_1 сказав «попродавав», на що ОСОБА_2 повторила «попродав». В подальшому голова сільської ради ОСОБА_4 задав ОСОБА_2 запитання: «Де живе її онук?», на що остання відповіла, що її онук живе разом з матір`ю у будинку АДРЕСА_3 . В той же час, ОСОБА_1 повідомив, що онук ОСОБА_2 мешкає у квартирі АДРЕСА_4 , яка є комунальною власністю (а.с. 62).
Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Згідно зі ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. 
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції та практики ЄСПЛ щодо її застосування.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка, дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
У ст.ст. 3,4,6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, складеної 12 лютого 2004 p. на 872-му засіданні Комітету ради Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають посади на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, при цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що і ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 на час виникнення спірних правовідносин були публічними особами та опонентами під час проведення засідання позачергової сесії сьомого скликання Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області; приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 були емоційно висловлені оціночні судження, з приводу яких заявлено первісний позов у даній справі, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваної інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача за первісним позовом. Права позивача ОСОБА_1 відповідачкою не порушені, підстави для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації - відсутні.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку із протиправною поведінкою відносно неї.
У відповідності до 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Виходячи з роз`яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Сам факт сприйняття позивачем суб`єктивних суджень, як таких, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, не дає права на відшкодування шкоди, оскільки відсутній факт порушення його прав з боку відповідача.
Оскільки не знайшло підтвердження порушення відповідачем ОСОБА_2 прав позивача ОСОБА_1 , а його вимога про відшкодування моральної шкоди є похідної від основних – захист честі, гідності, ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, отже не підлягають до задоволення і ця вимога про відшкодування моральної шкоди.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду оскаржене лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, а тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди не переглядає, відповідно до вимог ч. 1 статті 367 ЦПК України. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині – без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2021 року в оскаржуваній частині – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А.Єлізаренко

                                                                                       О.В. Свистунова