КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                        
Справа № 760/30852/21                                                    Головуючий у 1-й інст. - Шереметьєва Л.А.
Апеляційне провадження 22-ц/824/4441/2022                                                        Доповідач - Рубан С.М

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
  07 липня  2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                       Заришняк Г.М., Кулікова С.В.
                                   при секретарі           Загородній С.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна про визнання заповіту недійсним, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.В., в якому просив визнати недійсним заповіт складений його матір'ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М., 03 вересня 2015 року за реєстраційним № 4310.
 
           25 листопада 2021 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив :
 
          -накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 964987880000, що належить ОСОБА_4 на підставі довідки № 302, виданої 13 жовтня 2015 року Обслуговуючим кооперативом «Прогрес-житло» та зареєстрована в реєстрі права власності на нерухоме майно 30 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. та заборонити її відчуження;
 
        - накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 32069607, що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-2265 від 16 грудня 2010 року виданого Київською державною нотаріальною конторою № 9 та заборонити її відчуження.
 
           Посилається на те, що до моменту смерті ОСОБА_4 проживала спільно з відповідачем, тому документи щодо права власності на об`єкти нерухомого майна перебувають у відповідача. 
 
        Крім того, посилається на те, що вказані документи можуть бути використані у зміні власника, або закладенні майна як залог виконання цивільно - правових зобов`язань.
 
 Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.В. про визнання заповіту недійсним - задоволено.
 
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 964987880000, що належить ОСОБА_4 на підставі довідки № 302, виданої 13 жовтня 2015 року Обслуговуючим кооперативом «Прогрес-житло» та зареєстрована в реєстрі права власності на нерухоме майно 30 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявко Наталією Миколаївною.
 
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 32069607, що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-2265 від 16 грудня 2010 року, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 9. 
 
         Не погоджуючись з ухвалою  суду, 17 грудня 2021 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_6   подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.
 
Посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановлена з грубими порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи.
 
Крім того, посилається на те, що позивачем заявлені лише вимоги про визнання заповіту недійсним, існує спір немайнового характеру та заявлені вимоги немайнового характеру. На розгляд суду позивачем не поставлено жодної з вимог, у разі задоволення яких без вжиття зазначених заходів забезпечення позову виконання судового рішення буде неможливим чи ускладненим, оскільки визнання заповіту не є майновою вимогою і для її виконання компетентними органами у разі задоволення позову достатнім є лише судове рішення, що набрало законної сили.
 
Крім того, посилається на те, що відповідач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 на яку накладено арешт, інформації про те, що він має намір відчужити квартиру у будь - який спосіб матеріали справи не містять.
 
Посилається на те, що враховуючи характер і обсяг позовних вимог застосований вид забезпечення позову, а також його обсяг не є співмірними  заявленим вимогам.
 
Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вчинення будь - яких дій спрямованих на ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог, вказані побоювання мають форму припущення та не знайшли свого обґрунтованого підтвердження. 
 
         Від інших учасників судового процесу відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
          В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
 
Інші учасники  справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Канцелярія апеляційного суду отримала клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи  07 липня 2022 року в 17 год 20 хв. (а.с. 220-222), в той час, як справа була призначена на 11 год 00 хв та вже розглянута судом .
 
Головуючий у справі отримав клопотання лише 08 липня 2022 року, тобто, на час розгляду  справи 11 год 00 хв. 07 липня 2022 року у суду підстав для відкладення розгляду справи не було.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
 
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову забезпечить ефективний захист його прав та інтересів.  

            З матеріалів справи вбачається, що   ОСОБА_3 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.В. про визнання заповіту недійсним,  в якому просив визнати недійсним заповіт складений його матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. 03 вересня 2015 року за реєстраційним № 4310.
 
            Крім того, 25 листопада 2021 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив :
 
          -накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 964987880000, що належить ОСОБА_4 на підставі довідки № 302, виданої 13 жовтня 2015 року Обслуговуючим кооперативом «Прогрес-житло» та зареєстрована в реєстрі права власності на нерухоме майно 30 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. та заборонити її відчуження;
 
        - накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 32069607, що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-2265 від 16 
грудня 2010 року виданого Київською державною нотаріальною конторою № 9 та заборонити її відчуження.
 
           Посилається на те, що до моменту смерті ОСОБА_4 проживала спільно з відповідачем, тому документи щодо права власності на об`єкти нерухомого майна перебувають у відповідача. 
 
        Крім того, посилається на те, що вказані документи можуть бути використані у зміні власника, або закладенні майна як залог виконання цивільно - правових зобов`язань.
 
       Посилався на те, що невжиття заходу по забезпеченню позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач зможе відчужити спірне майно на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на ефективний судовий захист. 
 
         Забезпечення позову  - це заходи цивільного  процесуального припинення  дій, які  можуть  утруднити  виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання  неможливим, та повинні  гарантувати можливість  реалізації позовних вимог у разі їх  задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості  інтересів    інших осіб.
 
         На підставі ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.
 
         Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
 
                   Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:
         накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
         накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
          забороною вчиняти певні дії;
         встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
         забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
          зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
         зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
         арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
         іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
         Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
 
         Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
        З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
 
          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
 
                   Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.  
 
        Предметом спору у даній справі є заповіт складений померлою матір'ю сторін ОСОБА_4   03 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявко Н.М. на ім'я відповідача ОСОБА_1 .
 
         Отже, колегія суддів вважає, що між сторонами виник спір, зокрема, з приводу спірного майна, тому виходячи із засад розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, зважаючи на наявність загрози утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вимоги заяви про забезпечення позову є обґрунтованими. 
 
Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.
 
Колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.
 
Позивачем наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано  необхідність їх вжиття.
 
        Крім того, судом першої інстанції враховано предмет позову, надані стороною позивача докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, тому з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних інтересів  позивача є необхідність задоволення заяви позивача про забезпечення позову.
 
Крім того, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість розпорядження майном.
          Інших доводів в чому полягає незаконність постановленої ухвали суду апеляційна скарга не містить.
         Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
    За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.
 
          Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
 
      Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 -  залишити без задоволення.
 
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
 Повний текст постанови складено 08 липня 2022 року.

              Головуючий                                    

 
     Судді