Справа № 341/2340/21 
Провадження № 22-ц/4808/664/22 
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т.В. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.
суддів:                        Фединяка В.Д., Максюти І.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 10 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Гаполяка Т.В. в м. Галич, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, 
в с т а н о в и в:
В грудні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.
Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Галицького районного суду від 28 вересня 2016 року розірвано. В шлюбі у них народилось троє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Галицького районного суду від 19 липня 2017 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 1 200 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Старший син ОСОБА_7 досяг повноліття, а тому аліменти стягуються тільки на утримання сина ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 . Оскільки з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів витрати на утримання дітей збільшилися та становлять близько 8 000 – 12 000 грн в місяць, то їй одній важко утримувати дітей, в той час як відповідач має можливість це робити, так як є людиною молодого віку, працездатний, інших утриманців не має. Відтак, наявні правові підстави для збільшення раніше визначеного розміру аліментів. 
Посилаючись на наведене, просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1 200 грн до 2 500 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Галицького районного суду від 10 березня 2022 року позов  ОСОБА_3 задоволено частково.
Ухвалено збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей.
З часу набрання законної сили судовим рішенням у цій справі стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн, з подальшою їх індексацією відповідно до закону, на дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.
З часу набрання законної сили судовим рішенням у цій справі припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів за рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 992,20 грн.
На рішення суду представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
На думку представника апелянта, судом не взято до уваги, що з моменту ухвалення рішення Галицького районного суду від 19 липня 2017 року про стягнення аліментів матеріальний стан відповідача погіршився. Зокрема, 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи з Палацу культури «Прометей» з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування. З того часу і по сьогоднішній день відповідач ніде не працює. Під час розгляду справи суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
З наведених підстав представник апелянта просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1 309 грн щомісячно на кожну дитину.
Позивачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не скористалася.
За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є колишнім подружжям (а.с. 8).
Від шлюбу сторони мають трьох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 11).
Рішенням Галицького районного суду від 19 липня 2017 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1 200 грн на кожну дитину щомісячно. Стягнення розпочати з 03 липня 2017 року та проводити до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9). 
На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист (а.с. 7).
Стягнення аліментів на утримання сина сторін ОСОБА_4 припинено у зв`язку із досягненням ним повноліття.
Неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з матір`ю (позивачкою), що визнається сторонами.
Також встановлено, що з липня 2017 року (з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів) мали місце звільнення відповідача з роботи, подальше прийняття на роботу та подальше звільнення, що підтверджується копією трудової книжки, наказу (а.с. 28–31).
Позивач звернулася з позовом про збільшення розміру аліментів у зв`язку з погіршенням власного матеріального становища та неможливістю забезпечити утримання синів з врахуванням власних доходів та отримуваних аліментів.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції, врахувавши інтереси дітей, обов`язок обох батьків утримувати дітей, мінімальний рекомендований розмір аліментів, та те, що відповідач є працездатного віку, матеріальний стан якого покращився з огляду на зменшення кількості осіб, які перебувають на утриманні, дійшов висновку про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітніх дітей до 2 000 грн щомісяця на дитину до досягнення ними повноліття.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне. 
Відповідно до статті 18, частини другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 141 СК України встановлено принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.
Так, встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
За приписами статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
За правилами статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Враховуючи наведені положення закону, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру стягуваних з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей,  у зв`язку із неможливістю забезпечити утримання синів виходячи з власних доходів та отримуваних аліментів, що вказує на погіршення її матеріального становища.
Cуд першої інстанції вірно врахував інтереси дітей, обов`язок обох батьків утримувати дітей, а також ту обставину, що старший син сторін ОСОБА_7 досяг повноліття, тому аліменти на його утримання не стягуються, а відтак у відповідача зменшилася кількість осіб, які перебувають на його утриманні.
Доводи апеляційної скарги про те, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів матеріальний стан відповідача погіршився, зокрема, 23 грудня 2020 року його звільнено з роботи з Палацу культури «Прометей» з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування і з того часу він ніде не працює, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 , відповідач працював на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування по сумісництву. Крім того, відповідач працював в Палаці культури «Прометей» на посаді керівника гуртка (вокального). Як вбачається з копії наказу №106 від 23 грудня 2020 року «Про звільнення з роботи», відповідача дійсно звільнено з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників з 24 грудня 2020 року. Разом з тим, відповідач продовжував працювати на посаді керівника гуртка (вокального), з якої звільнений 12 листопада 2021 року згідно наказу №128. Таким чином, доводи представника апелянта про те, що відповідача 23 грудня 2020 року звільнено з роботи з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування і з того часу він ніде не працює, не відповідають дійсним обставинам справи. 
Відсутність у відповідача роботи після 12 листопада 2021 року (дата звільнення з посади керівника гуртка (вокального)) і по теперішній час не є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції та стягнення аліментів у меншому розмірі, оскільки відповідач є здоровою особою працездатного віку, взмозі працевлаштуватися та здатний сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом розмірі. Зурахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, визначений розмір аліментів на утримання дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дітей.
З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами. Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду від 10 березня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Фединяк В.Д.
                                                                               Максюта І.О.