КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/14392/21                                 
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4171/2022
                                                   
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
18 травня 2022 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року у складі судді Чередніченко Н.П.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,- 
 
                                                                  В С Т А Н О В И В :
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (надалі - ПрАТ «СК «Євроінс Україна»), третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, в сумі 34287 грн 51 коп., а також витрат по справі.
 
Вимоги обґрунтовано тим, що 23.12.2020 за участі транспортного засобу «Хюндай» д.н.з.  НОМЕР_1   під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу  «Опель» д.н.з НОМЕР_2 , відбулася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується Європротоколом.
 
Внаслідок зазначеної аварії її транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1   була застрахована відповідачем згідно полісу АР № 0979465. 
 
Позивачка вказує, що страхова компанія безпідставно відмовила їй у виплаті страхового відшкодування  з підстав відсутності виданої ОСОБА_3   довіреності на отримання грошових коштів, в той час як вона на законній правовій підставі керувала автомобілем «Опель», а тому має право на відповідні відшкодування.
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року у  задоволенні позову відмовлено.
 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,  посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,  неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Зазначає, що згідно Європротоколу - повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 23.12.2020  о 09 год. 30 хв. з вини ОСОБА_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі її автомобіля «Опель» д.н.з НОМЕР_2 та транспортного засобу - автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням винної особи.
 
Цивільна відповідальність  ОСОБА_2 , як власниці  автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1   застрахована  ПрАТ «СК «Євроінс Україна».
 
Суд в порушення вимог матеріального права, визнавши відсутньою у неї довіреності від власника автомобіля «Опель» д.н.з НОМЕР_2 - ОСОБА_3 на отримання страхового відшкодування, проте належним чином не врахував, що вона на відповідній правовій підставі керувала указаним транспортним засобом, а тому  в силу ст. ст. 395, 396 ЦПК України, як володілець чужого майна, має на нього речове право й відповідно, на отримання страхового відшкодування.
 
За результатами розгляду апеляційної скарги просила стягнути у рахунок відшкодування майнової шкоди 34 287 грн 51 коп. страхового відшкодування,  3000 грн за надання правової допомоги, 4000 грн за проведення авто товарознавчого дослідження та 908 грн судового збору.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
  
Згідно положень ст. 3 Закону України  «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі  Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ») обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
 
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, завданої життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ»).
 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Як убачається  з матеріалів  справи, 23.12.2020 о 09-30 год.  по вул. Кобилянського у  м. Кривий Ріг відбулася дорожньо-транспортна пригода за  участі автомобіля «Хюндай»    д.н.з. НОМЕР_1  під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Опель» НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .  
 
За наслідками події учасниками пригоди було складено Європротокол,  згідно даних якого ОСОБА_2 визнала свою вину у вчиненні ДТП, за результатами якої було  пошкоджено автомобіль під керуванням позивачки.
 
Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля  «Хюндай» д.н.з  НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу АР № 0979465, тоді як відповідальність  ОСОБА_4 , як водія автомобіля «Опель»  НОМЕР_2 застраховано у ПрАТ  «УПСК» згідно полісу №АР/7838405.
 
З долучених до справи доказів убачається, що власником автомобіля «Опель»  д.н.з. НОМЕР_2 ,  є ОСОБА_3 .
 
Встановлено, що указаним транспортним засобом на час події ОСОБА_1 керувала на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на  автомобіль  (а.с.10,11).
 
Відповідно до справи, 23.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із повідомленням про ДТП, а також заявою про виплату страхового відшкодування.
 
Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Відповідно до  ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
За змістом ч.ч.1-2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
 
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
 
Отже, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою заподіяння особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела порушення прав відповідачем, остільки страховій компанії не було надано всі належні документи, до того ж рішення  про відмову у виплаті страхового відшкодування не приймалося.
 
З таким висновком  районного суду  погодитися не можна.
 
Відповідно до вимог статті 35 Закону України  «Про ОСЦПВВНТЗ» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування, тобто строк подання заяви про страхове відшкодування визначений у спеціальному законі.
 
Зі змісту оскаржуваного рішення убачається, що районним судом визнано доведеним факт звернення 23.12.2020. ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Євроінс Україна»з  повідомленням про настання 23.12.2020 страхової події, необхідними документами та заявою про виплату страхового відшкодування.
 
Між тим, згідно інформації,  викладеній у долученому до справи листі №605/033 від 25.02.2021, страхова компанія, враховуючи  належність пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Опель»  д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала позивачка, іншій особі - ОСОБА_3 , рекомендувала надати документи щодо страхової виплати саме на користь ОСОБА_3 .  Зокрема,  документ, що посвідчує особу власника авто,  його заяву про страхову виплату та копію довідки про присвоєння йому ідентифікаційного номера платника податку (а.с.13).
 
Отже, фактично листом від 25.02.2021,  ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, як потерпілій особі, якій завдано шкоду,  та роз`яснено, що саме власник автомобіля має право звернутись із відповідною заявою та отримати страхове відшкодування.
За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованими висновки районного суду про передчасність позову та відсутність у справі доказів порушення страховою компанією прав позивачки з причин неприйняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. 
 
Окрім цього, районний суд не врахував висновки, викладені у постанові від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к, відповідно до яких  визначений Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка  не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.
 
Відповідно до  ч.4 ст.263 ЦПК України  при виборі і застосуванні  норми права до спірних правовідносин  суд враховує висновки щодо застосування  відповідних норм пава,викладених у постановах Верховного Суду.
 
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Матеріали справи свідчать, що страховою компанією під час розгляду справи не було подано будь-яких заперечень, спростувань поданого ОСОБА_1 позову.
 
Між тим, районний суд припустився порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства й у відсутність заперечень відповідача щодо заявлених вимог, відмовив у позові з підстав його недоведеності.
 
Окрім цього, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував наступне.
 
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.
 
Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами,  хто його оточує.
 
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
 
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
 
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
 
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
 
Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
 
Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
 
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.  Аналогічні за змістом висновки зазначені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц,  у постанові 
 
Матеріалами справи доведено, що  ОСОБА_1   управляла транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, що свідчить про правомірність володіння цим майном та право на відшкодування завданої шкоди.
 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення, як постановленого з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову, враховуючи таке. 
 
Встановлено, що майну, яким правомірно володіє позивач, з вини ОСОБА_2 , яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами у  ПрАТ  «СК «Євроінс Україна», завдано шкоди.
 
Позовні вимоги заявлені до ПрАТ  «СК «Євроінс Україна» як страховика винної особи  згідно з полісом.
 
 Відповідно до матеріалів, відповідача було належно повідомлено про розгляд справи  районним судом та судом апеляційної інстанції (а.с.81, 126, 128), проте ним   не було  подано  будь-яких  заперечень, спростувань  як щодо заявлених   ОСОБА_1 вимог та розміру страхового відшкодування,  так і  відзиву на апеляційну  скаргу,  а  тому колегія суддів, керуючись положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, виходить з обставин справи та наявних у справі доказів.
 
Відповідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 47/21 від 17.03.2021року за результатами проведення автотоварознавчої оцінки, складеного  судовим експертом Ренюком О.В., автомобіль «Опель Омега» номерний знак НОМЕР_2 є фізично знищеним, оскільки вартість ремонтних робіт (Срвз= 67098,11грн.) перевищує дійсну ринкову вартість автомобіля до ДТП (С=49314,83). Вартість автомобіля після ДТП становить 15027,32грн. (а.с.26-55).
 
Згідно положень п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
 
Отже, проводити відновлювальні ремонтні роботи указаного автомобіля   економічно недоцільно, а тому страхове відшкодування підлягає розрахунку в порядку, передбаченому п.30.2 ст.30 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» та становить 34287,51 ( 49314,83-15027,32= 34287,51).
 
Вимогами ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України,  судових збір покладається  на сторони пропорційно  розміру задоволених позовних вимог. Інші судові втрати, пов`язані з  розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - н відповідача.
 
Відповідно до справи, позивачкою понесено витрати, пов`язані з оплатою  вартості проведеного авто товарознавчого дослідження, в сумі 4000 грн, а також оплатою судового збору за подання позову, в сумі  908грн (а.с.1,24,25).
 
Окрім цього, згідно договору №21/03/04 про надання правової допомоги від 25.03.2021, укладеному між  ОСОБА_1 та  адвокатом Ткаченко О.П., а також актом виконаних робіт та квитанцією про сплату 3000 грн, позивачці було надано правову допомогу, пов`язану з підготовкою процесуальних документів, позовної заяви, роздруківки процесуальних документів протягом 5 год., що склало 3000 грн та сплачено  указану суму згідно квитанції (а.с.7,56-58).
 
Положеннями статті 59 Конституції Українизакріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
 
За змістом статті 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
 
Для цілей розподілу судових витрат:
 
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
 
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
З урахуванням викладеного та обставин справи, колегія суддів вважає заявлену ОСОБА_1   суму витрат на правничу допомогу  такою, що співмірна зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт й витраченим ним часом.
 
Згідно п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідні частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
 
Оскаржуване по справі рішення ухвалено з  порушенням норм процесуального права,  неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову й  стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь  ОСОБА_1   34287 грн 51 коп. страхового відшкодування та понесених по справі витрат, у сумі 4000 грн за проведення автоторознавчого дослідження, 3000 грн - за професійну правничу допомогу, а також 908 грн -  пов`язаних з оплатою  судового збору. 
 
Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити.
 
Рішення Голосіївського  районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року скасувати.
 
Постановити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (ЄДРПОУ 22868348,  адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102) на користь  ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) 34287 грн 51 коп. страхового відшкодування, а також судові витрати по справі: за проведення автоторознавчого дослідження у сумі 4000 грн, за професійну правничу допомогу, у сумі 3000 грн, а також 908 грн витрат,  пов`язаних з оплатою  судового збору. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                

 
Судді: