КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №357/64000/16                                              Головуючий у І інстанції - Соколов О.М. 
апеляційне провадження №22-ц/824/1525/2021       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
                                                                ПОСТАНОВА
                                                           ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
23 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Головуючого Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Суб`єкта підприємницької діяльності-фізична особа підприємець ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року у справі за позовом Суб`єкта підприємницької діяльності-фізична особа підприємець ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Насобіна Ганна Олександрівна про стягнення частини боргу ,-
                                                                    встановив:
 У лютому 2016 року Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та заяви про збільшення позовних вимог просив суд:
- визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 26.02.2015 року № 246 у зв`язку з його фіктивністю;
- у рахунок погашення частини заборгованості за рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року № 370/1226/15 звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі у власність ФОП ОСОБА_1 та визнання за ФОП ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 20.02.2015 року № 133 у зв`язку з його фіктивністю;
- у рахунок погашення частини заборгованості за рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2014 року № 370/1226/15, що становить 12 542 189 грн., звернути стягнення на квартири: АДРЕСА_3 - загальна площа 330,40 кв.м., № 5 - загальна площа 294,0 кв.м. та АДРЕСА_4 шляхом передачі у власність СПД ФОП ОСОБА_1 та визнання за ФОП ОСОБА_1 права власності на квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 .
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що договір дарування квартири АДРЕСА_7 від 26.02.2015 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 , та договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 20.02.2015 року № 133, є недійсними у зв`язку із їх фіктивністю, оскільки на час укладання фіктивних договорів дарування квартир ОСОБА_4 було відомо про наявність невиконаного договірного грошового зобов`язання, та відповідно є відкрите виконавче провадження про примусове стягнення грошових коштів на виконання рішення суду. Та оскільки ОСОБА_4 не виконував грошові зобов`язання, з метою домогтися реального виконання боржником своїх зобов`язань, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Позивачем до суду були подані додаткові пояснення щодо позову, зокрема від 14.04.2017 року, 18.12.2017 року, 19.03.2018 року, 19.11.2018, 22.11.2019 у яких останній посилався на судовий розгляд у справі 370/1226/15-ц за його позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, яка перебувала у провадженні Макарівського районного суду Київської області. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року про стягнення грошових коштів, скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача: грошові кошти у розмірі 7 980 00 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Каміла» від 17.12.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Каміла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330; як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 000 грн. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491; 3% процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491.
На підставі вказаного рішення суду Макарівським районним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду, та приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Наконечним І.М. винесена постанова від 14.03.2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 55989291 та постанова про арешт майна боржника та звернення стягнення на майно боржника та 15.03.2018 р. ОСОБА_4 був внесений до Єдиного реєстру боржників.
Не визнаючи позов представником відповідача подано до суду заперечення на позовну заяву, у якій відповідач зазначає, що у договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Каміла» № 1491 укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не має пункту про те, що у разі невиконання умов договору ОСОБА_4 мав би розрахуватись належним йому на праві власності майном. Тому, підстав для задоволення позову не має.
Також, до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_5 - адвокатом Грушко О.О, в якому відповідач заперечує проти позову у повному обсязі, та зазначає наступне. З приводу стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» вже є судове рішення, яким позов ФОП ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено. Відповідачем виконується рішення суду у справі № 370/1226/15-ц щодо стягнення з нього на користь позивача коштів, в межах виконавчого провадження № 55989291, шляхом утримання відповідних сум із заробітної плати відповідача, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Тому відповідач вважає, що вимога позивача про переведення права власності на нерухому майне, яке не належить, та на момент подання позовної заяви не належало відповідачу, що підтверджується відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухому майно, не підлягає задоволенню та просить відмовити у задоволенні позову.
13.10.2020 року представником відповідача адвокатом Грушко О.О. до суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, документів, а саме копії ухвали Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року, залишену в силі постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року, якою задоволено заяву ОСОБА_4 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню. Та визнано виконавчі листи видані Макарівським районним судом м. Києва на виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року таким, що не підлягають виконанню. Оскільки, відповідно до заяви ОСОБА_6 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2014 року, на момент укладання Договору відступлення між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_1 заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_6 за договором купівлі продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Каміла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330 та на момент подання позову до Макарівського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості взагалі не існувало.
Третя особа ОСОБА_3 , подала до суду відзив на позовну заяву про стягнення (повернення) частини боргу, у якому не погоджується із вимогами позивача та зазначає, що позовні вимоги позивач не підлягають задоволенню, тому що, законодавством не передбачено такий спосіб захисту як переведення права власності в порядку погашення заборгованості, а питання щодо передачі стягувачу майна боржника вирішуються на стадії виконання судового рішення щодо погашення заборгованості.
 Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.
В апеляційній скарзіОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і його позов задовольнити повністю в зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення.
У відзиві ОСОБА_4 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду законним і обґрунтованим. Вважає, що оспорювані правочину відповідають вимогам закону.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню,  виходячи з наступного.
 Судом першої інстанції встановлено, 17.12.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу частки ОСОБА_6 у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла».
Продаж цієї частки у розмірі 40 %, вчинено за 8 000 000, 00 грн., які ОСОБА_4 , зобов`язався сплатити ОСОБА_6 протягом 60 календарних днів з моменту укладання та підписання договору, а ОСОБА_6 зобов`язався прийняти грошові кошти, про що свідчать підписи сторін на договорі. Проте, ОСОБА_4 не виконав належним чином свої зобов`язання, передбачені договором.
05.05.2015 між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла».
ФОП ОСОБА_1 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення (повернення) грошових коштів у зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 умов договору купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД «Камілла».
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року позов ОСОБА_1 - ФО СПД до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів - задоволено. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20 000 грн., як невиконання зобов`язання за договором поруки. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь СПД ФО - ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла» від 17.12.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь СПД ФО ОСОБА_1 як відшкодування збитків спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491.Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь СПД ФО ОСОБА_1 3 % процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 - ФО СПД 3 683, 23 грн. судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ФО СПД ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Камілла», відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі недійсним, відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року у справі № 370/1226/15-ц, рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.029.2016 року про стягнення грошових коштів скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. Відповідно до якого, стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 грошові коти в розмірі 20 000 грн., як невиконання зобов`язань за договором поруки. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 на користь СПД ФО ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 на користь СПД ФО ОСОБА_1 , як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 00 грн. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину до договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 1491. Стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 на користь СПД ФО ОСОБА_1 3 % процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі № 1491. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на 1841, 61 грн., за кожного судових витрат. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, відмовлено. В решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року, залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 25.04.2018 року у справі № 370/1226/15 рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11.10.2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, залишено без змін. Та поновлено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року.
На підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року у справі № 370/1226/15-ц, Макарівським районним судом Київської області було видано три виконавчі листи. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Наконечним І.М. відкрито виконавчі провадження № 55989291, № 57575997та № 59353196 які в подальшому були об`єднані у зведе виконавче провадження № 57576813. Та приватним виконавцем вчинялись всі передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» дії спрямовані на виконання рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_4 .
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області, залишеною в силі постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року, за заявою ОСОБА_4 виконавчі листи від 01.03.2018 року видані Макарівським районним судом Київської області у справі № 370/1226/15-ц про стягнення з громадянина Респібліки Білорусь ОСОБА_4 на користь СПД - ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7 980 000, 00 грн, грошових коштів у розмірі 4 192 00, 00 грн. та грошових коштів у розмірі 370 189, 39 грн., визнано такими, що підлягають виконанню.
Вказаним рішенням встановлено, що відповідно до заяви про зарахування однорідних зустрічних грошових вимог 17.12.2014 року ОСОБА_6 письмово просить у ОСОБА_8 зарахувати зустрічні однорідні вимоги які вони мають один перед одним, тобто буквально - врахувати передану частку в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» у якості часткової виплати заборгованості, яка виникла у ОСОБА_6 перед ОСОБА_4 .
Також встановлено, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року в межах справи № 370/1226/15-ц, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020року, встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_6 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2014 року, на момент укладання Договору відступлення між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_1 заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_6 , за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330 та на момент подання позову до Макарівського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_4 , заборгованості взагалі не існувало. Судом визнано виконавчі листи видані від 01.03.2018 року, видані Макарівським районним судом у Київській області у справі № 370/1226/15-ц про стягнення з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 на користь СПД-ФОП ОСОБА_1 грошових коштів, такими, що підлягають виконанню.
Враховуючи, що предметом спору у даній справі, є стягнення частини боргу, шляхом визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 26.02.2015 року № 246 та договору дарування квартири АДРЕСА_2 від 20.02.2015 року № 133 у зв`язку з їх фіктивністю, та він фактично відсутній, у зв`язку з не існуванням заборгованості взагалі, суд не вбачав підстав для задоволення вимог позивача.
Проте такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позову суд зазначив, що «ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року в межах справи № 370/1226/15-ц, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020р., встановлено, що відповідно до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2014 року, на момент укладання Договору відступлення між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_1 заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_6 , за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі № 330 та на момент подання позову до Макарівського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА 2 , заборгованості взагалі не існувало. Судом визнано виконавчі листи видані від 01.03.2018 року, видані Макарівським районним судом у Київській області у справі № 370/1226/15-ц про стягнення з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_4 на користь СПД-ФОП ОСОБА_1 грошових коштів, такими, що підлягають виконанню.»
Водночас судом першої інстанції не було враховано, що з додатковими поясненнями від 07.05.2021р. ФОП ОСОБА_1 було долучено до справи постанову Київського апеляційного суду від 01.02.2021р. №370/1226/15 якою було скасовано ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020р. та постанову Київського апеляційного суду від 07.10.2020р. №370/1226/15. Прийнято нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.
Відтак суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення керувався скасованими судовими рішеннями, які не мали юридичної сили. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обгрунтовував позовні вимоги про визнання недійсними договорів дарування, посилався на те, що вказані правочини є фіктивними, оскільки сторони їх уклали без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, а лише з метою уникнення ОСОБА_4 у майбутньому звернення стягнення на належне йому нерухоме майно на виконання судового рішення про стягнення з нього боргового зобов`язання перед позивачем, яке виникло з договору купівлі-продажу частки статутному капіталі від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 05 травня 2015 року.
За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717  ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Частинами другою та третьою статті 13 ЦК України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).
Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору після виникнення у нього зобов`язання із повернення боргу діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.
У справі, яка переглядається установлено, що відповідач ОСОБА_4 , укладаючи оспорювані договори дарування, безоплатно відчужив у такий спосіб належне йому на праві власності нерухоме майно на користь третьої особи, ще до ухвалення судового рішення про стягнення з нього боргового зобов`язання перед позивачем, яке виникло з договору купівлі-продажу частки статутному капіталі ТОВ «ТД «Каміла» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за цим договором від 05 травня 2015 року, тобто відповідач відчужив спірне майно на той момент, коли у нього вже виникло вказане боргове зобов`язання та це зобов`язання було простроченим.
На момент вчинення зазначених правочинів, ОСОБА_4 було достовірно відомо про наявність невиконаного зобов`язання щодо оплати за частку у статутному капіталі ТОВ «ТД «Каміла», а отже відповідач усвідомлював негативні наслідки для себе у випадку задоволення позовних вимог у справі у разі спору в суді щодо стягнення коштів і мав намір всупереч інтересам кредитора уникнути цих наслідків.
Таким чином, з`ясувавши, що при укладенні оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому судового рішення про стягнення грошових коштів з ОСОБА_4 , апеляційний суд вважає в цій частині позовні вимоги обґрунтовані в зв`язку з чим ці правочини (договори дарування) підлягають визнанню їх недійсними на підставі статті 234 ЦК України.
Таким чином, суд першої інстанції не врахував вказане вище законодавство та правову позицію, неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи і, за наявності для цього правових підстав, помилково відмовив у задоволенні позову в цій частині.
При цьому, судом першої інстанції також не було враховано, що судовими рішеннями у справах № 757/12646/16, №754/4985/16, №757/6306/16, № 450/3294/16 вже встановлено недобросовісність поведінки ОСОБА_4 по відношенню до позивача у подібних відносинах.    
 
Проте, в іншій частині вимоги  не підлягають задоволенню, оскільки цивільним законодавством не передбачено такого способу захисту, обраного позивачем, як переведення права власності в порядку погашення боргу, а такі правовідносини можливі лише на стадії виконання судового рішення щодо погашення заборгованості шляхом реалізації належного боржнику майна.
       
       За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив 6890 грн за чотири вимоги, при зверненні з апеляційною скаргою сплачено 10335 грн. При ухвалені судового рішення апеляційним судом задоволено дві з чотирьох позовних вимог.
 
Відповідно до задоволених позовних вимог, судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, який повинен бути покладений на відповідача складає - 7 370грн.
 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київськийапеляційний суд
 
                                                     ПОСТАНОВИВ
 
            Апеляційну скаргу Суб`єкта підприємницької діяльності-фізична особа підприємець ОСОБА_1  задовольнити частково. 
 
     Рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
 
     Позов Суб`єкта підприємницької діяльності-фізична особа підприємець ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Насобіна Ганна Олександрівна про стягнення частини боргу задовольнити частково.
 
      Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 26.02.2015 року № 246 у зв`язку з його фіктивністю.
 
       Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 20.02.2015 року №133 у зв`язку з його фіктивністю. 
 
            В решті позов залишити без задоволення.
    Стягнути з  ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 7 370 грн судового збору.
 
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                В.В. Гуль
 
Судді                                                                              Ю.О. Матвієнко
 
                                                                                         Я.С. Мельник