ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/5137/21	

головуючий суддя І інстанції - Кисіль Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2021 року в адміністративній справі №280/5137/21 за позовом   ОСОБА_1  до  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернулась до суду з адміністративним позовом до  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, в якому просила:
-  визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачці матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 26.04.2021 по 29.08.2021 за рахунок коштів Фонду соціального страхування України;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальне забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 26.04.2021 по 29.08.2021 за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1  було задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 26.04.2021 по 29.08.2021 за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, 
Зобов`язано Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальне забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 26.04.2021 по 29.08.2021 за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.          Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що особою, відповідальною за призначення та нарахування матеріального забезпечення є страхувальник, тобто роботодавець. Зауважено, що членам фермерського господарства заборонено працювати за трудовим договором у тому ж фермерському господарстві.
Відзив від позивача на адресу  суду не надходив.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до                         ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 27.12.2016 перебуває в трудових відносинах з Фермерським господарством «Сузір`я», що підтверджується копією трудової книжки позивача.
Фермерське господарство «Сузір`я» регулярно та систематично сплачує з заробітної плати ОСОБА_1 податки та збори (єдиний соціальний внесок). Зазначена обставина підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) ОСОБА_1 .
Тобто позивачка є застрахованою особою.
Також, з 2020 року позивачка є членом Фермерського господарства «Сузір`я», що підтверджується статутом господарства, проте не сплачує, як член фермерського господарства, єдиний соціальний внесок.
Відносно зазначених обставин сторони не заперечують.
26.04.2021 позивач звернулась до Фермерського господарства «Сузір`я» із заявою про надання їй відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами. До заяви, у якості додатка, ОСОБА_1 було долучено Листок тимчасової непрацездатності серії АЛВ №938574.
Згідно Наказу №6 від 26.04.2021 «Про відпустку» позивачці було надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами з 26.04.2021 по 29.08.2021 терміном 126 календарних днів.
29.04.2021 Фермерським господарством «Сузір`я» було направлено на адресу Фонду належним чином оформлену заяву-розрахунок для отримання фінансування на виплату допомоги по вагітності і пологам на суму 24835,86 грн.
Листом за №01-09-361 від 14.05.2021 відповідач відмовив у фінансуванні зазначеної заяви-розрахунку в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , як член фермерською господарства, на момент настання страхового випадку (26.04.2021), не є платником єдиного внеску у розумінні п. 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та не підлягає страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, отже не має право на матеріальне забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.
Не погодившись з вказаними доводами відповідача, позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та  задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, як застрахована особа, за яку систематично сплачуються страхові внески, має право на матеріальне забезпечення, а саме: отримання у разі настання страхового випадку, страхових виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інтстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про відпустки» № 504/96 на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю:
1) до пологів - 70 календарних днів;
2) після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів.
Статтею 19 Закону № 1105-XIV визначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 1105-XIV за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: 1) допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною); 2) допомога по вагітності та пологах; 3) допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); 4) оплата лікування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.
В силу положень пункту 1 частини 1 статті 22 Закону № 1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності.
Згідно із частиною 2 статті 22 Закону № 1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином допомога по тимчасовій непрацездатності є одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності.
Частиною 3 статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).
За змістом положень статті 33 Закону № 1105-XIV при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.
Статтею 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.
Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.
Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви.
Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.
Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.
Відповідно до п.п. 5-9 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22 жовтня 2010 року №26 для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування (для зареєстрованих після 1 січня 2011), із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства.
Заява-розрахунок готується у двох примірниках, один з яких разом із наданими застрахованими особами документами, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення, зберігається у страхувальника, а другий подається до робочого органу Фонду.
При опрацюванні заяви-розрахунку робочі органи Фонду перевіряють правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників  протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку. Після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у статті 52 Закону.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до Фонду із заявою-розрахунком.
Робочі органи Фонду у заяві-розрахунку  перевіряють  правильність заповнення реквізитів,  наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного  соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Робочі органи Фонду протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку здійснюють фінансування страхувальників    
Після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, страхувальник здійснює виплату.
Отже, у вказаному вище ланцюгу, проведення Фондом фінансування страхувальника   виступає каталізатором виникнення даних відносин, без здійснення якого, не може бути завершена процедура виплати страхувальником застрахованій особі матеріального забезпечення.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови позивачу у виплаті соціальної допомоги були висновки відповідача відносно того, що остання, як член фермерською господарства, на момент настання страхового випадку (26.04.2021), не є платником єдиного внеску у розумінні п. 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та не підлягає страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, отже не має право на матеріальне забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.
Встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаними висновками відповідача, з огляду на наступне.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.
Отже, в силу вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є найманим працівником, яка з 27.12.2016 перебуває в трудових відносинах з Фермерським господарством «Сузір`я», що підтверджується записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 . За позивача єдиний внесок сплачує зазначене Фермерське господарство «Сузір`я», що підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) ОСОБА_1 
Статтею 18 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання.
Отже, кошти, що надходять до Фонду від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, повинні забезпечувати виплату застрахованим особам матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Таким чином позивач, як застрахована особа, за яку систематично сплачуються страхові внески, має право на матеріальне забезпечення, а саме: отримання у разі настання страхового випадку, страхових виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
При цьому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що питання перебування позивача у складі Фермерського господарства «Сузір`я» не може бути підставою для відмови у виплаті їй страхових виплат, як застрахованій особі та найманому працівнику за чинним трудовим договором.
Так, сплата єдиного внеску особою, яка перебуває у складі фермерського господарства, та яка одночасно перебуває у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог та необхідності їх задоволення.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області  - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2021 року в адміністративній справі №280/5137/21  - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених     п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.          

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко