ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 813/2424/16
адміністративне провадження № К/9901/44475/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді - Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу    Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року (суддя Сакалош В.М.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2021 року (суддя-доповідач: Коваль Р.Й., судді: Гуляк В.В., Святецький В.В.)
за наслідками провадження за нововиявленими обставинами 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар»
до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС (правонаступник Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків)
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» (надалі також - Позивач, ТОВ «Яблуневий дар») звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої податкової інспекції з обслуговування великих платників м. Львова Міжрегіонального Головного управління ДФС (правонаступник Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків; надалі також - Відповідач, скаржник) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС від 11 лютого 2016 року №0000202202/1759, №0000212202/1760, №0000222202/1761.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав про безпідставність винесення спірних індивідуальних актів всупереч нормам Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) без проведення позапланової виїзної перевірки.
1.2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного Управління ДФС від 11 лютого 2016 року №0000202202/1759, №0000212202/1760, №0000222202/1761.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 серпня 2017 року касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року у справі залишено без змін.
У грудні 2020 року Офіс великих платників податків Державної податкової служби звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд постанови Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року.
Заяву мотивовано тим, що при ухваленні судових рішень у цій справі суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій посилалися на рішення суду у справі №813/5892/15.
Так, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2015 року у справі №813/5892/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року, позов ТОВ «Яблуневий дар» було задоволено: визнано протиправним і скасовано наказ СДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Львові МГУ ДФС від 22 жовтня 2015 року №124 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Яблуневий дар».
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року ці судові рішення скасовано, а провадження у справі №813/5892/15 за позовом ТОВ «Яблуневий дар» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за участю Прокуратури Львівської області про визнання протиправним і скасування наказу закрито.
Таким чином, 18 листопада 2020 року скасовано рішення у справі, яке стало підставою для ухвалення судового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року у цій справі. Тобто, як вважає скаржник, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року є нововиявленою обставиною в розумінні статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України).
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2021 року, у задоволенні заяви про перегляд постанови Львівського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року у справі №813/2424/16 відмовлено. 
Постановляючи оскаржуване судове рішення про відмову у перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені заявником обставини не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки є доводами щодо незгоди з рішенням суду від 9 листопада 2016 року у справі №813/2424/16. Натомість нових обставин, які існували але не були відомі суду при прийнятті рішення та які могли мати вплив на правильність та обґрунтованість судового рішення, встановлено не було, що, за висновком суду першої інстанції, вказує на відсутність підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
Апеляційний суд, погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, виходив з того, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року у справі №813/2424/16 винесена хоча і з урахуванням судового рішення у справі №813/5892/15, проте таке рішення не було єдиною підставою для задоволення позовних вимог.
1.3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу
Не погоджуючись з ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2021 року за наслідками провадження за нововиявленими обставинами, Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові  рішення, а справу направити до Львівського окружного адміністративного суду для розгляду заяви про перегляд постанови Львівського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року за нововиявленими обставинами по суті.
Скаржник зазначає про те, що оскаржуючи у межах цієї справи податкові повідомлення-рішення Позивач посилався на невідповідність наказу на проведення перевірки нормам законодавства, а також інші підстави, не вказуючи на конкретні порушення норм податкового законодавства та які були покладено в основу оскаржуваних індивідуальних актів.
Тому скаржник вважає, що саме постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №813/5892/15 і слугує нововиявленою обставиною у цій справі у розумінні положень статті 361 КАС України, тобто 18 листопада 2020 року скасовано рішення суду по справі, яке було підставою для ухвалення судового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року у цій справі.
Стверджує, що задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Яблуневий Дар» суди першої та апеляційної інстанцій виходили виключно з того, що наказ, який був підставою для проведення перевірки, був скасований у судовому порядку за результатом судового розгляду справи №813/5892/15. Отже обставини, які стали підставою для скасування спірних у цій справі податкових повідомлень-рішень, відпали. Тому вважає обґрунтованим перегляд судового рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами з підстав правомірності встановлених порушень контролюючим органом, що, за умови їх доведеності, матиме наслідком відмову в задоволенні позову у цій справі.
Позивач процесуальним правом подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених            статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Згідно із частиною першою статті 361 КАС судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими обставинами.
За своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення. Отже, суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Звертаючись із заявою про перегляд постанови Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року за нововиявленими обставинами Відповідачем визначено підставою перегляду пункт 3 частини другої статті 361 КАС України.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 361 КАС України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Отже, за змістом пункту 3 частини другої вказаної норми підставою для перегляду за нововиявленими обставинами є скасування преюдиційного судового рішення.
У постанові від 14 квітня 2021 року у справі №9901/819/18 Великою Палатою Верховного Суду акцентовано на тому, що скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням (актом) чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього. Тож саме у випадку, коли адміністративний суд відповідно до наведених вище правил обґрунтував своє рішення на обставинах, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, скасування такого рішення відповідатиме підставам перегляду за нововиявленими обставинами рішення адміністративного суду.
Обґрунтовуючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами скаржник наполягав на тому, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №813/5892/15 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року, а провадження у справі №813/5892/15 за позовом ТОВ «Яблуневий дар» до Офісу великих платників податків ДФС за участю Прокуратури Львівської області про визнання протиправним і скасування наказу закрито. Як вважає скаржник, саме скасовані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №813/5892/15 було покладено в основу висновків за результатом судового розгляду цієї справи (№813/2424/16) щодо задоволення позовних вимог, що утворює підставу для перегляду рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.
Надаючи юридичну оцінку наведеним доводам скаржника Суд звертає увагу на таке.
Роблячи правові висновки у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №813/5892/15 Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки від 20 жовтня 2015 року, на підставі якої видано оскаржуваний наказ від 22 жовтня 2015 року №124, постановлена в межах кримінального провадження №32015100110000154 від 19 червня 2015 року, за ознаками кримінального порушення, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України. З урахуванням зазначеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржуваний наказ від 22 жовтня 2015 року №124 про проведення документальної позапланової перевірки видано відповідно до вимог підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України та на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки, тобто з метою збору доказів у межах кримінального провадження, а не для виконання контролюючим органом визначених ПК України повноважень. 
Беручи до уваги зазначене, а також практику Великої Палати Верховного Суду щодо апеляційного оскарження ухвал про надання дозволу на проведення позапланової перевірки в межах кримінального судочинства, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржуваний наказ від 22 жовтня 2015 року №124 не може бути предметом самостійного оскарження в суді, відтак цей позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що слугувало підставою для закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
Отже, скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції у справі №813/5892/15 фактично зумовлено правовим наслідком вирішення питання щодо юрисдикційної належності спору про скасування наказу про проведення документальної позапланової перевірки, винесеного відповідно до вимог підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України та на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки, а не висновком за наслідком юридичної оцінки спірного акта індивідуальної дії на предмет його відповідності положенням закону.
Разом з тим, аналізуючи рішення судів у справі №813/2424/16 щодо підстав, з яких було задоволено позов, судом апеляційної інстанції встановлено, що такими підставами було, зокрема, те, що:
- з копії наказу від 23 грудня 2015 №184 слідує, що такий вручено Відповідачем представнику Позивача лише 20 січня 2016 року, тоді як судами встановлено і не заперечувалось сторонами, що перевірка була розпочата Відповідачем 24 грудня 2015 року;
- у разі відмови платника податків від проведення перевірки контролюючий орган повинен вжити заходів, передбачених підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, тобто застосувати адміністративний арешт, проте таким правом Відповідач не скористався і доказів зворотнього до суду не надав;
- не допуск платником податків посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної виїзної перевірки не позбавляє контролюючі органи права вжити заходів щодо організації та прийняття рішення про проведення документальної невиїзної перевірки такого платника, за умови наявності обставин для її проведення, визначених статтями 77 та 78 ПК України, та з дотриманням вимог щодо її організації відповідно до статті 79 ПК України. Проте, Відповідачем не надано доказів того, що ним приймалось рішення про проведення невиїзної перевірки;
- представники Товариства не ухилялись від отримання копій наказу та направлень на проведення перевірки, позаяк і Відповідач в акті перевірки зазначає, що з 24 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року службові особи ТОВ «Яблуневий Дар» перебували у відрядженні у м. Харкові, про що Позивач повідомив Відповідача листом від 25 грудня 2015 року;
- наказом від 23 грудня 2015 року №184, яким внесені зміни до наказу від 22 жовтня 2015 року №124 та на підставі якого було проведено перевірку, встановлено термін проведення перевірки з 24 грудня 2015 року терміном на 15 робочих днів; проте, вказаний наказ приймався тоді, коли наказ від 22 жовтня 2015 року №124 уже втратив свою чинність; тобто, станом на 20 січня 2016 року інспекторами СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ ДФС порушено вимоги пункту 78.4. статті 78, пункту 82.2. статті 82 ПК України, а також терміни вказані в наказі, що свідчить про перевищення повноважень цими особами, які порушили норми ПК України та самого наказу;
- на виконання наказу СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ ДФС від 22 жовтня 2015 року №124, зі змінами, внесеними наказом від 23 грудня 2015 року №184 посадові особи відповідача 18 та 20 січня 2016 року здійснили виїзд на юридичну адресу ТОВ «Яблуневий Дар» з метою розпочати документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства України по фінансово-господарських операціях із ТОВ «ТБ САД» за період 2013-2014 років з урахуванням доказів, зібраних в ході досудового розслідування кримінального провадження №3201532015100110000154 від 19 червня 2015 року; проте, на той час відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі №813/5892/15 наказ №124 від 22 жовтня 2015 року визнано протиправним і скасовано; тобто, у Відповідача не було законних підстав для проведення перевірки та складення актів про неможливість вручити копії наказу про проведення перевірки та направлень на перевірку;
- ПК України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки в приміщенні податкового органу у разі відмови платника податку від допуску посадових осіб до проведення перевірки чи відмови від підпису у направленні на перевірку;
- з урахуванням абзацу другого пункту 78.2 статті 78 ПК України контролюючий орган не мав права проводити перевірку Позивача з питань дотримання податкового законодавства України за фінансово-господарськими операціями з ТОВ «ТБ Сад» за період 2013-2014 років, позаяк період фінансово-господарської діяльності ТОВ «Яблуневий Дар» з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року охоплений плановою виїзною документальною перевіркою, яка проведена посадовими особами СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів, за результатами якої складений акт №429/28-06-39-01/32475074 від 29 вересня 2014 року; жодних порушень в акті №429/28-06-39-01/32475074 від 29 вересня 2014 року щодо взаємовідносин підприємства з ТОВ «ТБ Сад» податковим органом не встановлено; акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 29 січня 2016 року №27/28-06-22-20/32475074 повного мірою повторює акт від 21 квітня 2015 року №282/13-05-22-02/37122702 документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ТБ Сад» при проведенні перевірок, зустрічних звірок суб`єктів господарської діяльності - контрагентів ТОВ «ТБ Сад» за ланцюгами придбання та продажу товарів;
- з урахуванням приписів підпункту 78.1.11 пункту 78.1. статті 78 ПК України та пункту 7 частини першої статті 164 КПК України податковий орган не мав права проводити перевірку на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, позаяк на час початку проведення перевірки закінчився місячний строк дії вказаної ухвали, що свідчить про припинення цього заходу забезпечення та поновлення прав і свобод особи, щодо якої він застосовувався або інтересів якої стосувався;
- щодо використання Відповідачем при проведенні перевірки матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції зазначив, що такі були повернуті слідчому до початку проведення перевірки - 08 листопада 2015 року; доказів використання цих документів суду не надано, а їх використання поза межами перевірки є протиправним;
- винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало наслідком винесення 14 травня 2015 року ДПІ у Франківському районі м. Львова платнику податків ТОВ «ТБ САД» податкових повідомлень-рішень за №0000202202, №0000212202, №0000222202, №0000232202, проте такі були визнані протиправними і скасовані постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року у справі №813/4935/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 8 грудня 2016 року; тобто, винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ТОВ «Яблуневий Дар» за результатами винесення протиправних податкових повідомлень-рішень ТОВ «ТБ Сад» є неправомірним.
За наведеного, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд постанови Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що судове рішення у справі №813/5892/15 не було єдиною підставою для задоволення позовних вимог. Лише факт закриття провадження у справі №813/5892/15 та скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року, висновки у яких враховано судами обох інстанцій у цій справі, але які були враховані поряд з іншими встановленими обставинами у цій справі, викладеними вище, не утворюють підстав для перегляду за нововиявленим обставинами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року на підставі пункту 3 частини другої статті 361 КАС України.
Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 6 липня 2021 року у справі №826/7677/17.
Частиною другою статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ)  як джерела права.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя як така не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (пункти 27-28 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії», заява №69529/01 та пункт 46 рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови №2» заява №19960/04). Однак при цьому ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, потрібно тлумачити у світлі преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, заява №28342/95). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (пункти 51-52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» від 24 червня 2003 року, заява №52854/99; ухвала Суду щодо прийнятності заяви №62608/00 «Агротехсервіс проти України»; пункти 42-43 рішення Суду у справі «Желтяков проти України» від 9 червня 2011 року, заява №4994/04).
За наведеного, доводи касаційної скарги не підтверджують обставин неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання перегляду судового рішення у цій справі за нововиявленими обставинами, наведеними скаржником. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про встановлені обставини і правові наслідки у межах цього спору є вичерпними та обґрунтованими, а тому не утворюють підстав для перегляду постанови Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року з мотивів, викладених в касаційній скарзі. Тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України    суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене у цій постанові, Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судами першої та апеляційної інстанцій оскаржених судових.
Керуючись статтями    343,    349,    350,    355,    356 КАС України, Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя                                                                      Н.Є. Блажівська    
Судді                                                                                          О.В. Білоус 
                                                                                          І.Л. Желтобрюх