КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 753/6839/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1513/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Мицик Ю. С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
26 травня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.
                  секретар - Лащевська Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на частку жилого будинку в порядку спадкування за законом, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва  від 13 жовтня 2021 року, 
 
встановив:
у квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на частку жилого будинку в порядку спадкування за законом.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року у позов було залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,  дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач повторно не з`явився в судове засідання. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 05 травня 2020 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 24 лютого 2021 року підготовче провадження у справі було закрито, призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 21 червня 2021 року, про що представник позивача ОСОБА_4 була повідомлена під розписку (а.с.108).
З довідки від 24 лютого 2021 року, складеної секретарем судового засідання Пугач Д.С., вбачається, що судове засідання 21 червня 2021 року було відмінено, призначену нову дату розгляду - 30 червня 2021 року.
10 березня 2021 року представник позивача ОСОБА_4 була ознайомлена з матеріалами справи (а.с. 112).
14 червня 2021 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Представник зазначала, що з 18 червня 2021 року по 03 липня 2021 року перебуватиме за кордоном, на підтвердження чого надала копії авіаквитків.
30 червня 2021 року розгляд справи було відкладено на 13 жовтня 2021 року у зв`язку з неявкою сторін.
12 жовтня 2021 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У поданому клопотанні позивач вказував, що він не може бути присутнім в судовому засіданні без зазначення причин та доказів на їх підтвердження. Також позивач вказував, що його представник ОСОБА_4 не може бути присутня в судовому засіданні, оскільки з 11 по 13 жовтня 2021 року перебуває у відрядженні у м.Львів. 
Від представника позивача ОСОБА_5 12 жовтня 2021 року також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою.
13 жовтня 2021 року сторони в судове засідання повторно не з`явились.  
Частиною 5 ст. 225 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України позов залишається без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
У своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що судом не була з`ясована поважність причин неявки позивача та його представників. 
При зверненні до суду з апеляційною скаргою позивачем було надано копію наказу про відрядження його представника ОСОБА_4 та довідку про результат досліджень крові представника позивача ОСОБА_5 на антитіла до коронавірусу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України позов залишається без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із частиною п`ятою статті 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами, обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених статтями 43, 49 України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
У справі «Церква села Сосулівка проти України» у рішенні від 28 лютого 2008 року, де релігійна організація заявника була змушена звернутися за судовим захистом, проте безуспішно, Європейський Суд з прав людини у пункті 53 вказав, що така ситуація прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яка гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Загалом Європейський Суд з прав людини у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.
Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд в постанові від 21 жовтня 2020 року (справа № 756/13550/16-ц).
Таким чином в даному випадку залишення позовної заяви ОСОБА_1 після тривалого його перебування у провадженні суду призведе до обмеження його права на доступ до правосуддя.
Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено передчасний висновок про наявність підстав для залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва  від 13 жовтня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2022 року.
 
Головуючий
 
Судді