ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 р. 	Справа № 440/13758/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2021, (головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба)  по справі № 440/13758/21
за позовом       ОСОБА_1  
до      Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 11.10.2009 по сьогодення із застосуванням коефіцієнта Кз 2,05374 та виплатити недоотримані кошти в перший місяць після перерахунку.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 позов залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та  запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки шляхом надання клопотання про поновлення строку із зазначенням причин його пропуску.
На виконання вимог ухвали суду, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що про невідповідність розміру його пенсії вимогам Конституції та законів України він дізнався кілька місяців тому. Також зазначив, що до цього часу він вважав, що пенсія виплачується йому у належному розмірі.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву повернуто позивачу.
Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.
ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки повертаючи позовну заяву, не надав належної оцінки моменту виявлення позивачем факту порушення його прав. 
Позивач зазначає, що йому у 2021 р. стало відомо про тривале порушення його прав, а саме про невідповідність пенсії вимогам Конституції України та законам з підручника української мови за 4 клас, "де при вивченні теми одночлени розповідається про сполучники та функції, які вони виконують у реченні". Вказує, що не міг передбачити, що пенсійний орган може порушувати його права з підстав відсутності знань з української мови його державними службовцями. 
До цього часу вважав, що пенсійний орган не порушував його прав щодо отримання пенсії в належному розмірі. Вважає зазначені обставини поважними причинами для поновлення строку на звернення до суду з даним позовом.
В обґрунтування своїх доводів також зазначає, що судом при вирішенні питання щодо строку звернення до суду не враховано положення національного законодавства, відповідно до якого нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмежень будь-яким строком.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач) не подало відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі - КАС України), ч. 1 ст. 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатися".
Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі№510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Суд наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу з заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
При вирішенні даного спору судом першої інстанції вірно враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у спорах цієї категорії, які полягають у такому:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Зі змісту позову вбачається, що предметом у цій справі є протиправність дій пенсійного органу щодо нарахування і виплати позивачу пенсії без застосування коефіцієнта Кз 2,05374 з 11.10.2009.
Натомість, до суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся 26.10.2021, тобто поза межами шестимісячного строку звернення до суду встановленого ст. 122 КАС України.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що отримання позивачем листа від 24.02.2021 у відповідь на його заяву від 03.02.2021 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 10 років після отримання призначеної з 11.10.2009 пенсії.
Доводи апелянта про те, що про порушення своїх прав він дізнався з підручника української мови не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки свідчать лише про джерело отримання інформації, проте не містять відомостей про конкретний час (день або місяць) обізнаності про порушення його прав та відповідних доказів. Обгрунтувань стосовно не можливості раніше дізнатися про розмір пенсії позивач не наводить ні в позові, ні в апеляційній скарзі, а тому ці доводи  не є беззаперечними та достатніми підставами для поновлення строку звернення до суду. 
Посилання скаржника на ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмежень будь-яким строком колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:
1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;
2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
Таким чином, наведені позивачем норми ст. 46 Закону №1058-IV не поширюють свою дію на спірні правовідносини, оскільки стосуються тих ситуацій, коли нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. 
Поміж тим, у даному випадку пенсійні виплати з 11.10.2009, про які йдеться в позові, органом Пенсійного фонду позивачу не нараховувалися, а тому позов з вимогами, пов`язаними з нарахуванням пенсії за минулий час, та відповідно їх подальшої виплати може бути подано до суду в межах шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України. 
Колегія суддів наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами за період з 11.10.2009 по 25.04.2021.
Доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Втім, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 26.10.2021 та просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок його пенсії з 11.10.2009 по сьогодення із застосуванням коефіцієнта Кз 2,05374.
Тобто, враховуючи дату звернення позивача до суду, колегія суддів вважає, що позовні вимоги за період з 26.04.2021 заявлені в межах передбаченого статтею 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про повернення позову в частині цих вимог з посиланням на статтю 123 КАС України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову щодо позовних вимог за період з 26.04.2021 відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції в цій частині на підставі ст.320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 по справі № 440/13758/21 - скасувати в частині повернення позову щодо позовних вимог за період з 26.04.2021 та направити справу до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду в цій частині.
В іншій частині ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 по справі № 440/13758/21   залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в частині відмови в задоволенні апеляційної скарги шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. В іншій частині постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій