ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року		Справа № 380/20996/21 пров. № А/857/5868/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року (суддя Качур Р.П., м. Львів),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУПФ, ПФУ відповідно), в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність ГУПФ щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення та перерахунок пенсії від 01.09.2021 (далі – Заява);
зобов`язати ГУПФ повторно розглянути Заяву та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-XII) та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV), з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
У доводах апеляційної скарги вказує, що позивача переведено на пенсію по інвалідності з 25.02.2020 відповідно до статей 54, 59 Закону № 796-XII та обчислено таку в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Відтак, відсутні підстави для зобов`язання ГУПФ повторно розглянути Заяву позивача.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочиснтва України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів наявність у нього права на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати згідно з частиною третьою статті 59 Закону № 796-XII, а відповідач не надав доказів проведення відповідного перерахунку. Разом з тим, при розгляді Заяви позивача ГУПФ всупереч вимогам Закону № 1058-IV та «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок), рішення про перерахунок пенсії або відмову у перерахунку пенсії не приймало, а лише надало відповідь листом від 28.09.2021 № 13779-13066/Т-52/8-1300/21 (далі – Відповідь), чим фактично допущено протиправну бездіяльність.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є особою з інвалідністю і має право на пільги та компенсації, встановлені Законом № 796-XII, що підтверджується посвідченням від 30.03.2020 серії НОМЕР_1 (категорія 1) (а.с. 15).
Згідно з посвідченням від 02.03.2020 серії НОМЕР_2 позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 16).
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 27.02.2020 серії 10 ААА № 257845 позивачу встановлено третю групу інвалідності пожиттєво; ступінь втрати професійної працездатності - 50 % (а.с. 17).
Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 27.02.2020 серії 12 ААБ № 333561, позивачу встановлено третю групу інвалідності пожиттєво; захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 18).
При цьому, обставини про те, що захворювання позивача пов`язане із виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується також наявним в матеріалах справи експертним висновком від 25.02.2020 № 24321 (а.с. 19).
Як слідує з довідки військової частини № НОМЕР_3 , позивач виконував роботу у м. Чорнобиль, м. Прип`ять з 01.05.1986 по 08.05.1986, з 07.06.1986 по 11.06.1986, з 23.09.1986 по 25.10.1986 (а.с. 20).
01.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ із Заявою, у якій просив призначити йому пенсію по інвалідності ІІІ групи в розмірі фактичних збитків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до Закону № 796-XII, яка повинна бути обчислена виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, починаючи з 25.02.2020 (з дати встановлення інвалідності) (а.с. 23).
Відповіддю ГУПФ повідомило позивача про вид і розміри, призначеного останньому пенсійного забезпечення. Також зазначено, що позивача переведено на пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків згідно із статтями 54, 59 Закону № 796-ХІІ та обчислено таку в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не прийняття рішення за Заявою та вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Положеннями частини першої статті 46 Конституції України регламентовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Звідси, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-XII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до статті 15 Закону № 1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом 13 «Перехідних положень» Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону № 1058-IV, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачу призначено пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, а з 25.02.2020 переведено на пенсію по інвалідності у відповідності до положень статей 54, 59 згаданого Закону.
Зі змісту статті 1 Закону № 796-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) вбачається, що його метою та основними завданнями є захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Положеннями статті 9 Закону № 796-XII регламентовано, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 10 Закону № 796-XII).
Приміткою «*» до вказаної статті передбачено: «Тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань».
Керуючись нормами частини першої статті 56 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Звідси, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на той факт, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та інвалідом III групи по захворюванню, що пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, то відповідно до статті 54 Закону № 796-XII він має право на пенсію по інвалідності.
Стаття 59 Закону № 796-XII визначає особливості призначення пенсій військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Так, відповідно до частини третьої статті 59 Закону № 796-XII особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного рокую
При цьому, слід звернути увагу на те, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 у справі №3-14/2019(402/19, 1737/19) (далі – Рішення) словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59Закону № 796-XII, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Можна з виваженістю констатувати, що ухвалення Рішення мало своїм наслідком фактичну зміну положень частини третьої статті 59 Закону № 796-XII, що,своєю чергою, розширило раніше встановлений перелік осіб, на яких поширюється порядок обчислення пенсій по інвалідності, визначений цими положеннями вказаного Закону.
Таким чином, з 25.04.2019 особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати згідно з частиною третьою статті 59 Закону № 796-XII .
Як підтверджується матеріалами справи позивач є особою, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є інвалідом внаслідок цього.
Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати згідно з частиною третьою статті 59 Закону № 796-XII.
Аргументи скаржника про те, що ГУПФ провело перерахунок пенсії позивачу, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати згідно з частиною третьою статті 59 Закону № 796-XII, є бездоказовими, відтак, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться.
Крім цього, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Пунктом 1.1 розділу І Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр.
Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.
Відповідно до пункту 2.7 розділу ІІ Порядку до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
При поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 розділу ІІ Порядку).
Пунктом 4.1 розділу IV Порядку регламентовано, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Керуючись положеннями пункту 4.3 розділу IV Порядку рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Пунктом 4.7 розділу IV Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Проведений аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок про те, що у разі звернення пенсіонера з заявою про перерахунок пенсії, уповноважений орган ПФУ повинен за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження.
Як вже було встановлено судом першої інстанції, ГУПФ надіслало позивачу Відповідь за результатами розгляду його Заяви. При цьому, зазначену Відповідь надано в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян».
З аналізу Заяви, вбачається, що позивач зазначив в такій свої дані, що надають можливість ідентифікувати його як отримувача пенсії. Крім цього, Заява містить належне волевиявлення позивача щодо здійснення відповідного перерахунку пенсії.
В той же час, як вбачається з Відповіді, підставою для відмови у перерахунку пенсії позивачу була не неналежна форма Заяви, а покликання на вже здійснений ГУПФ перерахунок пенсії позивачу. 
У розрізі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що при розгляді Заяви позивача відповідачем, всупереч вимогам частини п`ятої статті 45 Закону 1058-IV та пункту 4.3 Порядку, рішення про перерахунок пенсії або відмову у перерахунку пенсії не приймалось, а позивачу надано лише Відповідь, чим фактично допущено протиправну бездіяльність.
Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язати ГУПФ повторно розглянути Заяву позивача та прийняти рішення відповідно до вимог Закону № 796-XII та Закону № 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом першої інстанції у своєму рішенні.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	

Повне судове рішення складено 8 червня 2022 року.