ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2022 р.           Справа№ 925/902/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тищенко А.І. 

при секретарі        Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 16.02.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Черкаської області 
від 05.07.2021 (повний текст складено 28.07.2021)
у справі №925/902/20 (суддя Довгань К.І.)
за позовом Фермерського господарства "Агрофермгосп"
до 1) Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області
2) Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області
треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1: 1. ОСОБА_2 ; 2. ОСОБА_3 ; 3. ОСОБА_4 ; 4. ОСОБА_5 ; 5. ОСОБА_6 ; 6. ОСОБА_7 ; 7. ОСОБА_8 ; 8. ОСОБА_9 ; 9. ОСОБА_10 ; 10. ОСОБА_11 ; 11. ОСОБА_12 ; 12. ОСОБА_13 ; 13. ОСОБА_14 ; 14. ОСОБА_15 ; 15. ОСОБА_16 ; 16. ОСОБА_17 ; 17. ОСОБА_1 ; 18. ОСОБА_18 ; 19. ОСОБА_19 ; 20. ОСОБА_20 ; 21. ОСОБА_21 ; 22. ОСОБА_22 ; 23. ОСОБА_23 
про визнання недійсним рішення, визнання права постійного користування, скасування державної реєстрації земельних ділянок та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Фермерське господарство «АГРОФЕРМГОСП» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Таганчанської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Черкаської області (далі - відповідач-1), Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області області (далі - відповідач-2) про визнання недійсним рішення, визнання права постійного користування, скасування державної реєстрації земельних ділянок та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 позов задоволено повністю.
Визнано за ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ «АГРОФЕРМГОСП» право постійного користування земельною ділянкою площею 21,8000 га, та земельною ділянкою площею 22,2714 га згідно з планом меж землекористування, що розташовані за межами населених пунктів Таганчанської сільської ради Канівського району Черкаської області (Мельниківський старостинський округ) призначених для ведення фермерського господарства, які були надані на ім`я ОСОБА_24 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91 (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 36) на підставі рішення Канівської районної Ради народних депутатів Канівського району Черкаської області № 5-22 від 17 травня 1995 року.
Визнано недійсними Рішення Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області: 
- від 31.01.2020 № 10 прийняте на XXI сесії VII скликання «Про припинення права   постійного користування земельною ділянкою»; 
- від 27.03.2020 № 4 прийняте на XXIII сесії VII скликання «Про погодження виконавчому комітету Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки»; 
- від 27.05.2020 № 1 прийняте на XXIV сесії VII скликання «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок»; 
- від 27.05.2020 № 2 прийняте на сесії VII скликання             »Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 »; 
- від 27.05.2020  № 3 прийняте на сесії VII скликання             »Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 »; 
- від 27.05.2020 № 4 прийняте на сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_4 »;
- від 27.05.2020 № 5 прийняте на сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5 »;
- від 27.05.2020 № 6 прийняте на сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_6 »; 
- від 27.05.2020 № 7 прийняте на сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_7 »;
- від 27.05.2020 № 8 прийняте на сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_8 »; 
- від 27.05.2020 № 9 прийняте на сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_9 »; 
- від 27.05.2020 № 10 прийняте на сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_10 »; 
- від 27.05.2020 № 11 прийняте на сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_11 »;
- від 27.05.2020 № 12 прийняте на сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_12 »;
- від 27.05.2020 № 24 прийняте на сесії VII скликання «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки»;
- від 12.06.2020 № 8 прийняте на XXV сесії VII скликання «Про погодження виконавчому комітету Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 22,2714 га»; 
- 03.07.2020 № 9 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про затвердження виконавчому комітету Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 22,2714 га»;
- 03.07.2020 № 22 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_13 »;
- 03.07.2020 № 21 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_14 » 
- 03.07.2020 № 20 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_15 » 
- 03.07.2020 № 19 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_16 ».
- 03.07.2020 № 18 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_17 » 
- 03.07.2020 № 17 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 » 
- 03.07.2020 № 16 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_18 » 
- 03.07.2020 № 15 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_19 » 
- 03.07.2020 № 14 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_20 » 
- 03.07.2020 № 13 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_21 » 
- 03.07.2020 № 12 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_22 » 
- 03.07.2020 № 11 прийняте на XXVII сесії VII скликання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_23 » 
Зобов`язано Головне управління Держгеокадарстру у Черкаській області скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 7122085400:01:001:0815, 7122085400:01:001:0817, 7122085400:01:001:0819, 7122085400:01:001:0818, 7122085400:01:001:0822, 7122085400:01:001:0816, 7122085400:01:001:0813, 7122085400:01:001:0823, 7122085400:01:001:0814, 7122085400:01:001:0820, 7122085400:01:001:0821, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером 7122085400:01:001:0486 площею 21,80 га, що розташована за межами населених пунктів Таганчанської сільської ради Канівського району Черкаської області (Мельниківський старостинський округ) призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_24 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91 (зареєстрований за № 36) на підставі рішення Канівської районної Ради народних депутатів Канівського району Черкаської області № 5-22 від 17 травня 1995 року. 
На підставі ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» припинено зареєстровані речові права на вказані земельні ділянки.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадарстру у Черкаській області скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 7122085400:01:001:0859, 7122085400:01:001:0871, 7122085400:01:001:0870, 7122085400:01:001:0869, 7122085400:01:001:0868, 7122085400:01:001:0867, 7122085400:01:001:0866, 7122085400:01:001:0865, 7122085400:01:001:0864, 7122085400:01:001:0863, 7122085400:01:001:0862, 7122085400:01:001:0861, 7122085400:01:001:0860, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером 7122085400:01:001:0487 площею 22,2714 га, що розташована за межами населених пунктів Таганчанської сільської ради Канівського району Черкаської області (Мельниківський старостинський округ) призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_24 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91 (зареєстрований за № 36) на підставі рішення Канівської районної Ради народних депутатів Канівського району Черкаської області № 5-22 від 17 травня 1995 року.
На підставі ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» припинено зареєстровані речові права на вказані земельні ділянки.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадарстру у Черкаській області поновити запис шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 21,80 га, згідно з планом меж землекористування, що розташована за межами населених пунктів Таганчанської сільської ради Канівського району Черкаської області (Мельниківський старостинський округ) призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_24 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91 (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 36) на підставі рішення Канівської районної Ради народних депутатів Канівського району Черкаської області № 5-22 від 17 травня 1995 року.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадарстру у Черкаській області поновити запис шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 22,2714 га, згідно з планом меж землекористування, що розташована за межами населених пунктів Таганчанської сільської ради Канівського району Черкаської області (Мельниківський старостинський округ) призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_24 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91 (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 36) на підставі рішення Канівської районної Ради народних депутатів Канівського району Черкаської області № 5-22 від 17 травня 1995 року
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20 скасувати в частині, яка стосується земельної ділянки ОСОБА_1 , а саме скасувати пункт 2, 5, 7 резолютивної частини рішення.
Також, скаржник просить поновити строк для подання апеляційної скарги, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення складено 28.07.2021, оприлюднено 02.08.2021, а повний текст отримано 06.08.2021.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Зокрема, скаржник вважає, що оскільки ОСОБА_24 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь - які інші документи на право користування спірною земельною ділянкою його спадкоємцями відсутні, а тому право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припинилось із смертю ОСОБА_24 .
Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному головуючому судді від 15.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали Є.Ю., Тищенко  А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання на виконання ухвали про залишення без руху апеляційної скарги у справі №925/902/20 від 22.11.2021, до якої додано квитанцію №0.0.2364960074.1 від 03.12.2021 про доплату судового збору в розмірі 5554,05 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20. Відновлено ОСОБА_1 строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20. Призначено справу до розгляду на 16.02.2022. Зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.
28.01.2022 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20 без змін.
Зокрема, у своєму відзиві позивач зазначає, що апеляційна скарга не містить посилань на норми матеріального права, які були порушені судом першої інстанції та які докази не було досліджено. Також позивач звертає увагу, що в тексті апеляційної скарги скаржник зазначає про оскарження рішення в повному обсязі, а в прохальній частині просить скасувати рішення лише в частині, яка стосується її земельної ділянки. Крім того, судова практика, на яку посилається скаржник, на даний час є неактуальною. Водночас, скаржником не спростовано жодного доказу позивача та не наведено аргументів на спростування отримання землі у постійне користування зі спеціальним призначенням, обробіток землі фермерським господарством, факту припинення господарством своєї діяльності чи вибуття землі з користування.
27.01.2022 до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов лист у справі №925/902/20.
Представники позивача та скаржника з`явилися в судове засідання 16.02.2022 та надали пояснення по суті апеляційної скарги.
Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання 16.02.2022 не з`явилися.
Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:
« 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України,     пункту 3   розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень   ГПК України.
Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки учасники справи про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності інших учасників апеляційного провадження.
В судовому засіданні 16.02.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача та апелянта, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, відповідно до рішення Канівської районної ради народних депутатів, що прийняте на сесії XXII скликання 17.05.1995 за № 5-22 «Про відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства ОСОБА_24 » - ОСОБА_24 було надано у постійне користування земельні ділянки для ведення фермерського господарства  за рахунок земель запасу на території Мельниківської сільської Ради народних депутатів, площею 46.0 га ріллі. Згідно вказаного Рішення, ОСОБА_24 було видано Державний акт на право постійного користування землею видано громадянину України серія ЧР 7-91, що був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 36.  
Розмір земельної ділянки, що відводилася для надання у постійне користування для ведення фермерського господарства в Рішенні Канівської районної ради народних депутатів від 17.05.1995 за № 5-22  та в Державному акті на право постійного користування землею - зазначено  46,0 га. Згідно Технічного звіту було розроблено проект відведення земельної ділянки, перенесено в натуру проект відведення, закріплено межові знаки та зазначено, що земля складається з двох земельних ділянок. При встановленні зовнішніх меж,  було вирахувано точну  площу  земельних ділянок та вказано  в Плані зовнішніх меж землекористування - Ділянка № 1 - 24,2 га, Ділянка № 2 - 21,8 га.
Відповідно до наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, земельні ділянки було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - кадастровий номер 7122085400:01:001:0487, площа 22,2714 га та кадастровий номер 7122085400:01:001:0486, площа 21,8 га; цільове призначення - для ведення фермерського господарства.
При цьому, земля, яка зазначена в Державному акті на право постійного користування землею  - це дві сформовані земельні ділянки 24,2 га та 21,8 га, що не заперечувалось відповідачами.
На виконання ч. 1 ст. 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» в ред. від 23.07.1993 року ОСОБА_24 було засноване Фермерське господарство «АГРОФЕРМГОСП», про що було отримано Свідоцтво про державну реєстрацію від 02 серпня 1995 року, в подальшому було внесено відомості до ЄДР, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серія А00 № 551349.
Отже, на час отримання земельної ділянки для створення ФГ ОСОБА_24 земля мала своє цільове призначення - забезпечувала правові підстави створення та подальшу господарську діяльність суб`єкта підприємництва - селянського (фермерського) господарства.
Приписами Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» право використання земельної ділянки і отримання від неї благ надано ФГ, обов`язок утримання земельної ділянки і понесення відповідних ризиків покладений на ФГ, а суб`єктом (носієм) речового права залишена фізична особа - Голова ФГ.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_24 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть  № 158297 від 07.06.2001.
У зв`язку зі смертю голови та засновника ФГ «АГРОФЕРМГОСП», було внесено зміни до статутних документів господарства - головою та засновником  ФГ «АГРОФЕРМГОСП» став ОСОБА_25 , ОСОБА_26 стала членом господарства, що підтверджується  Витягом з ЄДР та копією Статуту в редакції від 23.05.2006.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_25 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 . 
Відповідно до Протоколу № 01/19 від 10.12.2019 Головою ФГ «АГРОФЕРМГОСП» стала ОСОБА_26 , що підтверджується Випискою з ЄДР та Протоколом № 01/19 від 10.12.2019.
12.08.2020 Канівським міськрайонним судом Черкаської області було винесено рішення по справі № 697/552/20, яким визнано за ОСОБА_26 право на майнові права засновника ФГ «АГРОФЕРМГОСП» (код ЄДРПОУ 21373610, місцезнаходження: 19043, Черкаська обл., Канівський р-н, с. Мельники; зареєстроване - Канівською районною державною адміністрацією Черкаської області 31.07.1995) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_25 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У подальшому, ОСОБА_26 внесено відповідні зміни про засновника до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Фермерське господарство «АГРОФЕРМГОСП» діє до теперішнього часу.
Звернувшись з даним позовом, позивач стверджує, що з моменту створення Фермерського господарства «АГРОФЕРМГОСП» і по даний час саме позивач, як фермерське господарство - юридична особа, здійснює користування земельними ділянками з первісними кадастровими номерами 7122085400:01:001:0486 площею 21.80 га та 7122085400:01:001:0487 площею 22.2714 га, сплачує фіксований земельний податок, що підтверджується зокрема наступними документами: Довідкою Черкаської об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Черкаській області Канівське відділення № 1951 від 25.07.2016; Довідкою № 256/23-06-12-025 від 23.02.2017; Довідкою ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 04.02.2019 вих. № 27-23-0.192-183/118-19; Повідомленням ГУ ДФС у Черкаській області  від 02.04.2019 року вих. № 1709/23-00-55-12-010; виписками про сплату фіксованого сільськогосподарського податку, про сплату земельного податку; статистичними звітами; Витягами із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки  вих. № 294 та вих.. № 295 від 03.02.2020 року; виписками з банківських рахунків про сплату земельного податку; Податковими деклараціями з фіксованого сільськогосподарського податку (2012-2020 роки).  
Позивач зазначає, що земельні ділянки з первісними кадастровими номерами 7122085400:01:001:0486 площею 21.80 га та 7122085400:01:001:0487 площею 22.2714 га із фактичного володіння у ФГ «АГРОФЕРМГОСП» ніколи не витребовувалися та примусово не вилучалися. 
З матеріалів справи вбачається, що з моменту створення та реєстрації ФГ «АГРОФЕРМГОСП», після смерті ОСОБА_24 та до теперішнього часу  саме вказане господарство здійснює користування спірною землею, яка була видана саме для його створення, хоча і оформлена на виконання вимог чинного на той час законодавства на ім`я голови господарства. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався наступним: докази, які містяться в матеріалах справи свідчать про те, що користування землею здійснювало фермерське господарство «АГРОФЕРМГОСП»; після смерті засновника ФГ «Агрофермгосп» ОСОБА_24 фермерське господарство продовжує використовувати спірну земельну ділянку і доказів протилежного з боку відповідачів суду не надано; обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, призводить у спірних правовідносинах до реального захисту та відновлення порушених прав позивача у такий спосіб, тобто є ефективним.
Суд дійшов висновку, що оскільки право постійного користування у позивача не було переоформлено на інше право (обов`язку про це згідно чинного законодавства не існує), воно не було припинено та втрачено у встановленому чинним законодавством порядку, то позовні вимоги в частині визнання за позивачем права постійного користування земельними ділянками, які були надані на ім`я ОСОБА_24 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91 (зареєстрований за № 36) підлягають до повного задоволення.
Водночас, з огляду на доведення позивачем безперервності у нього права користування спірними земельними ділянками, то позовні вимоги про визнання недійсними всіх рішень Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (як є взаємопов`язаними та похідними одне від одного), також підлягають задоволенню.
Крім того, суд зазначив, що оскільки поділ земельних ділянок з кадастровими номерами 7122085400:01:001:0486 та 7122085400:01:001:0487, які перебувають у безперервному постійному користуванні позивача, проведено неправомірно, то реєстрація у Державному земельному кадастрі на новоутворені земельні ділянки є також неправомірною, а тому існуючі записи (як державна реєстрація) про новоутворені земельні ділянки у Державному земельному кадастрі підлягають скасуванню із зобов`язанням Головного управління Держгеокадарстру у Черкаській області провести це скасування. При цьому, вимогу про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області поновити запис (шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей) про земельну ділянку площею 21,80 га, та земельну ділянку 22,2714 га, які були надані на ім`я ОСОБА_24 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91, також слід задовольнити.
При цьому, не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в тексті якої зазначила, що не погоджується з оскаржуваним рішенням суду повністю, а в прохальній частині просить скасувати рішення в частині, що стосується земельної ділянки скаржника, а саме - скасувати пункт 2, 5 та 7 резолютивної частини рішення.
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , судова колегія дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, спеціальним законом, яким визначені особливості створення фермерського господарства та врегульовані особливості діяльності, прав та обов`язків цієї особи та засновника, на час надання земельної ділянки та створення селянського (фермерського) господарства, є Закон України «Про селянське (фермерське) господарство» від 21.05.1993, а на час припинення права користування земельною ділянкою - Закон України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції, чинній на час створення селянського (фермерського) господарства) селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання переважно особистою працею членів цього господарства виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією. Закон України «Про селянське (фермерське) господарство» передбачав реєстрацію Селянського (фермерського) господарства як юридичної особи.
Аналогічна правова норма також була закріплена в ч. 1 ст. 1 Закон України «Про фермерське господарство», відповідно до якої фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи.
Отже, вказані нормативно - правові акти передбачають можливість створення селянського (фермерського) господарства, фермерського господарства як юридичної особи, тобто особи з окремою правосуб`єктністю.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» селянське (фермерське) господарство в системі народногосподарського комплексу є рівноправною формою ведення господарства поряд з державними, колективними, орендними та іншими підприємствами і організаціями, господарськими товариствами.
Статтею 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» були встановлені особливості реєстрації Селянського (фермерського) господарства, відповідно до частини першої якої після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Частиною 2 цієї статті передбачено, що після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації, селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.
Вказане свідчить, що законом було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової передумови для набуття селянським (фермерським) господарством правосуб`єктності. Одержання земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, у свою чергу, вимагало у подальшому здійснити реєстрацію селянського (фермерського) господарства. Тобто, закон не передбачав права використовувати земельну ділянку, надану у користування для ведення селянського (фермерського) господарства, без створення такого селянського (фермерського) господарства.
При цьому, Державний акт на право постійного користування землею, відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», видається на ім`я голови селянського (фермерського) господарства.
Отже, особливості створення селянського (фермерського) господарства полягають у наступному:
- обов`язковою передумовою створення селянського (фермерського) господарства є набуття засновником (відповідно до Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (майбутнім головою) права на земельну ділянку, надану для ведення селянського (фермерського) господарства;
- коло учасників селянського (фермерського) господарства є обмеженим та має родинно-трудову ознаку, відповідно до якої фермерське господарство може бути створене одним або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї відповідно до закону, а особи, у тому числі родичі, які працюють за трудовим договором (контрактом, угодою), не є членами селянського (фермерського) господарства (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство»).
У системно-логічному зв`язку з нормами Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» знаходились і норми ст. 27 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час створення селянського (фермерського) господарства), якими встановлено підстави припинення користування земельною ділянкою. Так, п. 3 ч. 1 ст. 27 Земельного кодексу України встановлено спеціальну підставу - припинення селянського (фермерського) господарства.
Таким чином, одержання правовстановлюючого документа на право користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства було необхідною передумовою набуття селянським (фермерським) господарством правосуб`єктності як юридичної особи, а припинення селянського (фермерського) господарства було підставою для припинення права користування цією земельною ділянкою. При цьому, використання такої земельної ділянки без створення селянського (фермерського) господарства законом передбачено не було.
Статтею 11 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» на селянське (фермерське) господарство покладено, зокрема, обов`язки забезпечення використання землі за цільовим призначенням та відповідно до умов її надання; ефективного використання землі відповідно до проекту внутрігосподарського землеустрою, підвищення її родючості; здійснення комплексу заходів щодо охорони земель; своєчасного внесення земельного податку або орендної плати за землю.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що після одержання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства та проведення державної реєстрації такого господарства як юридичної особи, обов`язки користувача цієї земельної ділянки виконує саме селянське (фермерське) господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Після державної реєстрації селянського (фермерського) господарства у правовідносинах користування земельною ділянкою, наданою на підставі Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», відбувається фактична заміна землекористувача.
Як було зазначено вище, Державний акт на право постійного користування землею серія ЧР 7-91, що був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 36, виданий на ім`я ОСОБА_24 та посвідчує право постійного користування земельною ділянкою площею 46 гектарів, розташованою на території Мельниківської сільської ради, призначеною для ведення фермерського господарства, а в якості фактичного користувача земельною ділянкою виступало саме фермерське господарство «АГРОФЕРМГОСП», як юридична особа.
Водночас, чинне на час створення фермерського господарства ОСОБА_24 земельне законодавство та законодавство, яким врегульовані питання створення селянського (фермерського) господарства не визначають порядок подальшого переходу та реєстрації речового права на земельну ділянку, надану її засновнику для ведення селянського (фермерського) господарства, а також не встановлюють при цьому обов`язок здійснити державну реєстрацію (перереєстрацію) права на цю земельну ділянку за селянським (фермерським) господарством.
Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств регулюються Земельним Кодексом України (ред. 1990 року та ред. 2001 року), Законом України «Про селянське (фермерське) господарство» 1991 (чинний на час створення фермерського господарства та втратив чинність на даний час),  Законом України «Про фермерське господарство» (чинний).
Відповідно до п.6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України 2001 громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
При цьому, судом враховано, що наведене положення пункту 6 Розділу X ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005.
Положеннями Земельного Кодексу України у чинній редакції (ст. 92 ЗК) не передбачено право позивача мати (набувати) земельні ділянки на праві постійного користування із земель державної та комунальної власності.
Однак, при цьому чинним земельним законодавством не передбачено обов`язок позивача як ФГ переоформити за собою право користування земельними ділянками (на якесь інше право), яку гр. ОСОБА_24 отримав для створення і ведення ФГ «АГРОФЕРМГОСП».
Зважаючи на обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що враховуючи дотримання громадянином ОСОБА_24 вимог чинного законодавства по отриманню земельної ділянки та створення і ведення фермерського господарства, право користування вказаними земельними ділянками на законних підставах перейшло до позивача, ФГ «АГРОФЕРМГОСП». Також суд зауважує, що в законодавстві відсутня норма, яка свідчить про можливість припинення у позивача права користування вказаними земельними ділянками за певних обставин і з боку відповідачів не було доведено настання цих обставин та коли це сталося.
Також нормами Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 21.05.1993 (втратив чинність на даний час) та Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 (чинний на даний час), що регулюють створення і діяльність фермерських господарств, не передбачено норми, яка б прямо врегульовувала питання переходу прав належного користувача земельної ділянки, яка одержувалася фізичною особою для створення і ведення фермерського господарства, до створеного ФГ і не передбачено наслідків щодо землекористування на випадок смерті чи виходу з ФГ його засновника, який як фізична особа згідно положень чинного законодавство отримав земельну ділянку для створення ФГ.
Частиною четвертою статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» 1991 (у редакції, чинній на дату створення позивача) (далі - Закон № 2009-XII), селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.
Статтею 9 Закону 1991 № 2009-XII «Про селянське (фермерське) господарство» встановлені особливості процедури реєстрації СФГ та передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової передумови для набуття СФГ правосуб`єктності. Також одержання земельної ділянки для ведення СФГ вимагало у подальшому здійснити реєстрацію СФГ. Тобто закон не передбачав права використовувати земельну ділянку, надану у користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що користування землею здійснювало фермерське господарство «АГРОФЕРМГОСП», що не заперечується відповідачами.
Нормами статті 27 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції від 22.06.1993, чинній на час створення позивача), встановлено підстави припинення користування земельною ділянкою. Пунктом 3 частини першої статті 27 ЗК України встановлено спеціальну підставу - припинення Селянського фермерського господарства.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_24 , головою та засновком став його син - ОСОБА_25 , а після смерті ОСОБА_25 , головою та засновником стала його дружина - ОСОБА_26 , що свідчить про те, що діяльність господарства забезпечувалася членами однієї родини. 
Наразі чинна норма ст. 141 ЗК України 2001 року для позивача як ФГ взагалі не передбачає підстав припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана для його створення.
Факт смерті засновника та голови ФГ «АГРОФЕРМГОСП» ОСОБА_24 підтверджується свідоцтвом про смерть Свідоцтвом про смерть  № 158297 від 07.06.2001 і згідно чинного законодавства не є підставою для втрати ФГ права користування ділянкою, одержаною для його створення.
Як було встановлено колегією суддів раніше, спірна земельна ділянка була надана гр. ОСОБА_24 саме з метою створення фермерського господарства, яке було останнім створено та зареєстровано.
Колегія суддів звертає увагу, що у постановах Великої Палати ВС від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 272/1652/14-ц, від 12.12.2018 у справі № 388/1103/16-ц, від 13.03.2019 у справі № 691/1148/17, від 27.03.2019 у справі № 574/381/17-ц, від 02.10.2019 у справі № 922/538/19, № 922/989/18 від 23.06.2020, № 320/5724/17 від 01.04.2020 викладено правові позиції, що з дати реєстрації фермерського господарства в установленому законом порядку обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Це випливає з комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство». Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам. В таких випадках у правовідносинах користування земельною ділянкою відбувається фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача земельної ділянки переходять до фермерського господарства з дня його державної реєстрації.
Також у Постанові Великої Палати ВС від 20.03.2019 по справі №  615/2197/15-ц викладено правову позицію про те, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа. При цьому права та зобов`язання засновника і керівника ФГ, яким отримано земельну ділянку для створення ФГ, не є тотожними з правами та зобов`язаннями самого Фермерського Господарства.
Разом із тим, як було зазначено колегією суддів вище, після смерті засновника ФГ «Агрофермгосп» ОСОБА_24 фермерське господарство продовжує використовувати спірну земельну ділянку і доказів протилежного з боку відповідачів суду не надано, а між сторонами не існує спору з приводу вилучення земельної ділянки, яка отримувалася гр. ОСОБА_24 для створення ФГ «Агрофермгосп».
Водночас, право постійного користування позивачем цією земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві, однак таких підстав з боку відповідачів суду не вказано, як не вказано і моменту в часі, коли позивач, на думку першого відповідача, втратив право постійного користування земельною ділянкою. 
Відтак, в межах даної справи ФГ «АГРОФЕРМГОСП» доказує факт правомірного користування ним вказаними земельними ділянками по сьогоднішній день, оскільки ці ділянки отримувалися саме для створення і ведення ФГ.
У той же час, з урахуванням заявлених позовних вимог, судова колегія зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною другою статті 16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких передбачено, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Статтею 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання права, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.
Суд в контексті способу обраного позивачем способу захисту вважає за необхідне врахувати і його ефективність в частині вимог, що також наголошується і у статті 13 Конвенції прав людини та основоположних свобод.
Зокрема, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Таким чином, ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту поновлення порушеного права позивача. Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.
Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, який проте є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Разом з цим, слід враховувати також те, що в резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Судовою колегією під час перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права призводить у спірних правовідносинах до реального захисту та відновлення порушених прав позивача у такий спосіб, тобто є ефективним з огляду на вимоги наведених вище положень Цивільного кодексу України та Конвенції з прав людини та основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу до згаданої Конвенції.
При цьому, один із належних способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України є визнання права.
Аналізуючи наведене вище в сукупності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання за Фермерським господарством «Агрофермгосп» права постійного користування земельною ділянкою площею 21,8000 га, та земельною ділянкою площею 22,2714 га згідно з планом меж землекористування, що розташовані за межами населених пунктів Таганчанської сільської ради Канівського району Черкаської області (Мельниківський старостинський округ) призначених для ведення фермерського господарства, які були надані на ім`я ОСОБА_24 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91 (зареєстрований за № 36) на підставі рішення Канівської районної Ради народних депутатів Канівського району Черкаської області № 5-22 від 17.05.1995 - підлягають задоволенню, враховуючи також, що право постійного користування у позивача не було переоформлено на інше право (обов`язку про це згідно чинного законодавства не існує), воно не було припинено та втрачено у встановленому чинним законодавством порядку.
Щодо позовних вимог про недійсними рішень Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до Інформаційних довідок, що додані позивачем до позовної заяви станом на дату подачі позовної заяви, земельні ділянки мали кадастровий номер 7122085400:01:001:0487, площа 22,2714 га та кадастровий номер 7122085400:01:001:0486, площа 21,8 га; цільове призначення - для ведення фермерського господарства та перебували у комунальній власності.
31.01.2020 відповідачем-1 на XXI сесії VII скликання Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області було прийнято оскаржуване Рішенням № 10 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» - у зв`язку зі смертю ОСОБА_24 , припинено право постійного користування земельними ділянками (01.02 для ведення фермерського господарства) площею 21.80 га кадастровий номер 7122085400:01:001:0486 та площею 22.2714 га кадастровий номер 7122085400:01:001:0487; визнано державний акт на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91 зареєстрованого за № 36 таким що втратив чинність.
Крім того, згідно тексту Рішення, зазначається, що воно прийняте, керуючись ст. 26, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 12,92,93, 134-139 Земельного кодексу України, ст. 6 «Про оренду землі», враховуючи рішення Верховного Суду України від 25.04.2018 по справі №  399/374/16-ц  та від 22.03.2018 справа № 552/3951/17.
Тобто, виходячи з наведених вище висновків суду, вказане рішення було прийняте при наявності не припиненого права постійного користування у позивача як у фермерського господарства на вказані земельні ділянки та прямо стосується прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 по справі № 922/989/18 зазначила, що у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.
Викладеним вище спростовуються доводи апелянта про те, що право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства, припинилось у зв`язку зі смертю особи, яка таке право отримала - ОСОБА_24 , оскільки такі твердження не відповідають наведеним нормам матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Судом враховано, що позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним рішення Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області № 10 «Про припинення права  постійного користування земельною ділянкою» від 31.01.2020, яка за своїм правовим змістом є тотожною вимогою до визнання незаконним спірних рішень органу місцевого самоврядування з огляду на один і той же предмет доказування. 
Таким чином, судова колегія визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області № 10 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» від 31.01.2020 не відповідає вимогам чинного законодавства і порушує права позивача щодо постійного користування земельними ділянками, зазначеними в даному рішенні вище, а відтак позовна вимога в частині визнання недійсним вказаного рішення підлягає задоволенню.
Разом з цим, оскільки позивачем доведено безперервність та неприпинення у нього права користування спірними земельними ділянками, що ділянки не вилучалися з користування позивача, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що задоволенню підлягають також вимоги про визнання недійсними рішень Таганчанської сільської ради, які також є предметом спору та є похідними.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадарстру у Черкаській області вчинити певні дії, а саме - скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок, які виникли внаслідок скасування та поділу земельних ділянок, що були надані на ім`я ОСОБА_24 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91 суд зазначає наступне.
Відповідачем 1 27.03.2020 на  XXIII сесії VII скликання прийнялося Рішення № 4 «Про погодження виконавчому комітету Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки» - погоджено виконавчому комітету Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (01.02 Для ведення фермерського господарства) площею 21.80 га кадастровий номер 7122085400:01:001:0486 на одинадцять земельних ділянок.
Як було встановлено судом раніше, після прийняття відповідачем Рішення № 10 про припинення права постійного користування, земельні ділянки у позивача не витребовувалися, не вилучалися, позивач добровільно їх не передавав, також здійснював свою господарську діяльність на них, про що повідомляв відповідача 1, та здійснює діяльність і на дату винесення рішення судом. 
Згідно з ч.5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. 
У подальшому Таганчанською сільською радою було прийнято рішення 27.05.2020 на XXIV сесії VII скликання № 24 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки», яким - надано дозвіл виконавчому комітету Таганчанської сільської ради Канівського району Черкаської області на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, а саме: земельна ділянка площею 22,2714 га кадастровий номер 7122085400:01:001:0487 розташована за межами населених пунктів Таганчанської сільської ради Канівського району Черкаської області.
12.06.2020 Таганчанською сільською радою на XXV сесії VII скликання  приймається рішення № 8 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 22,2714 га кадастровий номер 7122085400:01:001:0487».
03.07.2020 на XXVII сесії VII скликання Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області приймається Рішення № 9  «Про затвердження виконавчому комітету Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 22,2714 га», яким затверджено виконавчому комітету Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки 01.02 Для ведення фермерського господарства площею 22,2714 га кадастровий номер 7122085400:01:001:0487.
За результатами прийняття рішень про поділ земельних ділянок, які належали на праві користування позивачеві, було утворено нові земельні ділянки, а саме: 
в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 7122085400:01:001:0486 площею 21,80 га, було утворено нові земельні ділянки  кадастровими номерами 7122085400:01:001:0815, 7122085400:01:001:0817, 7122085400:01:001:0819, 7122085400:01:001:0818, 7122085400:01:001:0822, 7122085400:01:001:0816, 7122085400:01:001:0813, 7122085400:01:001:0823, 7122085400:01:001:0814, 7122085400:01:001:0820, 7122085400:01:001:0821;
в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 7122085400:01:001:0487 площею 22,2714 га було утворено нові земельні ділянки  кадастровими номерами
7122085400:01:001:0859, 7122085400:01:001:0871, 7122085400:01:001:0870, 7122085400:01:001:0869, 7122085400:01:001:0868, 7122085400:01:001:0867, 7122085400:01:001:0866, 7122085400:01:001:0865, 7122085400:01:001:0864, 7122085400:01:001:0863, 7122085400:01:001:0862, 7122085400:01:001:0861, 7122085400:01:001:0860.
Рішеннями Таганчанської сільської ради від 27.05.2020 та від 03.07.2020 було надано дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність фізичним особам, які судом першої інстанції залучені в якості третіх осіб. 
Враховуючи зроблені вище судом висновки на підставі встановлених обставин справи, зокрема про те, що право постійного користування у позивача ФГ «АГРОФЕРМГОСП» не припинилося, обґрунтованим є висновок, що зазначені рішення про поділ земельних ділянок та про надання дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, прийняті Таганчанською сільською радою за таких обставин свідчать про те, що Таганчанська сільська рада розпорядилася землею, законне право користування якою мав та має позивач, отже відповідно при прийнятті оскаржуваних рішень вийшла за межі своїх законних повноважень.       
За приписами ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.
Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Питання щодо регулювання земельних відносин розглядаються на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (ст. 25, 26 Закону).
Як було зазначено судом вище, право постійного землекористування у позивача є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дана норма не містить такої підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства, як смерть засновника ФГ.
Дії органів державної влади, спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.
Відтак, Таганчанська сільська рада при прийнятті спірних рішень вийшла за межі своїх законних повноважень, розпорядившись земельною ділянкою, яка перебуває у законному користуванні позивача.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів зазначає, що право позивача на безстрокове використання земельної ділянки, яка була надана для створення і ведення ФГ «АГРОФЕРМГОСП»,  підлягає захисту як майно в розумінні ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання недійсними всіх оскаржуваних рішень Таганчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (як взаємопов`язані та похідні одне від одного) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд звертає увагу, що обраний спосіб захисту порушеного права повинен відповідати вимогам закону, а також призводити до ефективного захисту та відновлення порушеного права у позивача.
З матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки, якими користується позивач на праві постійного користування на даний час поділені на одинадцять та тринадцять окремих земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери та проведено реєстрацію.
За правилами ст. 79-1 ЗК України ці земельні ділянки є повноцінними об`єктами земельних прав. Даною нормою передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Порядок державної реєстрації речових прав передбачено положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за № 1127.
Згідно зі ст. 2 цього Закону, державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; а Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці.
Позивачем надано Інформацію з державного реєстру речових прав станом на 22.06.2020 та 17.06.2020, з чого вбачається, що на час подання позовної заяви було збережено державну реєстрацію речового права на земельні ділянки з кадастровими номерами 7122085400:01:001:0486 та 7122085400:01:001:0487, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, власник Таганчанська сільська рада.
З огляду на те, що судом встановлено неправомірність поділу земельних ділянок з кадастровими номерами 7122085400:01:001:0486 та 7122085400:01:001:0487, які перебувають у безперервному постійному користуванні позивача, то відповідно реєстрація у Державному земельному кадастрі на новоутворені земельні ділянки з кадастровими номерами 7122085400:01:001:0815, 7122085400:01:001:0817, 7122085400:01:001:0819, 7122085400:01:001:0818, 7122085400:01:001:0822, 7122085400:01:001:0816, 7122085400:01:001:0813, 7122085400:01:001:0823, 7122085400:01:001:0814, 7122085400:01:001:0820, 7122085400:01:001:0821, 7122085400:01:001:0859, 7122085400:01:001:0871, 7122085400:01:001:0870, 7122085400:01:001:0869, 7122085400:01:001:0868, 7122085400:01:001:0867, 7122085400:01:001:0866, 7122085400:01:001:0865, 7122085400:01:001:0864, 7122085400:01:001:0863, 7122085400:01:001:0862, 7122085400:01:001:0861, 7122085400:01:001:0860, є також неправомірною.
Відтак, існуючі записи (як державна реєстрація) про новоутворені земельні ділянки у Державному земельному кадастрі підлягають скасуванню із зобов`язанням Головного управління Держгеокадарстру у Черкаській області провести таке скасування. 
Зважаючи на викладені вище висновки суду та з метою забезпечення відновлення порушених прав позивача, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено також вимогу про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області поновити запис (шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей) про земельну ділянку площею 21,80 га, та земельну ділянку 22,2714 га Таганчанської сільської ради Канівського району Черкаської області (Мельниківський старостинський округ) призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_24 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91 (зареєстрований за № 36) на підставі рішення Канівської районної Ради народних депутатів Канівського району Черкаської області № 5-22 від 17.05.1995.
При цьому, суд першої інстанції зауважив, що при уточненні позовних вимог в цій частині позивач виключив вказівку на вже не існуючі кадастрові номери 7122085400:01:001:0486 та 7122085400:01:001:0487 земельних ділянок  та ідентифікував ділянку за місцем її розташування, за площею, за фактом виділення її гр. ОСОБА_24 за Державним актом на право постійного користування землею серія ЧР № 7-91.
Задовольняючи вказану вимогу, судом також враховано, що пунктами 50, 51, 57, 60, 61 затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051 Порядку ведення Державного земельного кадастру передбачено, що Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку (це зокрема і випадок ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку). Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги.
Приписами ч. 10 ст. 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Отже, чинним законодавством передбачено механізм вчинення дій, які є предметом позовних вимог у справі і з якими позивач пов`язує ефективне відновлення свого порушеного права.
При цьому, колегією суддів взято до уваги, що наявність протиправного запису про державну реєстрацію новоутворених земельних ділянок з іншими кадастровими номерами, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює поновлення в Державному земельному кадастрі поділених земельних ділянок, з яких вони були утворені шляхом поділу і якою користується  позивач. 
Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Отже, судове рішення є самостійною підставою для скасування державної реєстрації земельних ділянок, поновлення запису у Поземельній книзі і відсутність цієї підстави в переліку підстав для скасування державної реєстрації земельних ділянок та поновлення Поземельної книги, передбачених законом, не виключає обов`язковості виконання судового рішення.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги є доведеними позивачем та не спростовані відповідачами, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. 
Твердження скаржника про те, що право користування спірною земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою без укладення відповідного договору із власником землі, припинилось із смертю ОСОБА_24 як засновника ФГ, було вмотивовано спростовано судом в мотивувальній частині даної постанови. Водночас, апеляційна скарга не містить інших обґрунтованих доводів чи підстав для скасування оскаржуваного рішення. 
Зважаючи на вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин. 
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №925/902/20 - залишити без змін.
Матеріали справи №925/902/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст складено 10.05.2022. 

Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                А.І. Тищенко