ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 674/222/22
Провадження № 22-ц/4820/1372/22
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 674/222/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 09 червня 2022 року, у складі судді Сосни О.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
В лютому 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 10 951,61 грн. 03 коп. та судових витрат в розмірі 2 481 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що   ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до банку та підписала Анкету-заяву № б/н від 20 жовтня 2009 року, згідно якої отримала кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено та зменшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, доданої до позовної заяви.
Також зазначає, що відповідач при зверненні до банку підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають Договір про надання банківських послуг, а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Таким чином позивач вважав, що позичальник своїм підписом підтвердила факт щодо ознайомлення та надання їй документів в письмовому вигляді.
Також ОСОБА_1 була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій вона підтвердила, що ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.
Отже,  відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, а для користування кредитним рахунком відповідач отримала кредитну картку.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач в свою чергу зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим відповідач станом на 27 січня 2022 року має кредитну заборгованість в розмірі 10 951 грн. 61 коп., яка складається з 8 784 грн. 92 коп. заборгованості за тілом кредиту, в тому числі, 8 784 грн. 92 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, та 2166 грн. 69 коп. заборгованості за нарахованими відсотками. Вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.
Заочним рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 09 червня 2022 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 7 329 грн. 32 коп. заборгованості за тілом кредиту та 1 519 грн. 08 коп. сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.
АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення розміру заборгованості за тілом кредиту та відмови у стягненні заборгованості за нарахованими відсотками, тому просило в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з   ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором в повному обсязі. 
Так, апелянт вважає, що висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками та зменшення розміру заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку із недотриманням АТ КБ «ПриватБанк» вимог законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, є помилковим.
Вказує, що суд не звернув уваги на те, що в заяві, підписаній відповідачем   ОСОБА_1 від 20 січня 2009 року було визначено, що базова відсоткова ставка за кредитом складає 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Також 20.10.2009 відповідач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій підтвердила, що вона ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. У Довідці було зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом (2,5% на місяць), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також порядок нарахування пені і розмір штрафів.
Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.
АТ КБ «ПриватБанк» також зазначає, що відповідач не надала жодних заперечень на спростування доводів позовної заяви, тому підстав стверджувати, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не було.
Тому, суд, стягуючи заборгованість за тілом кредиту, безпідставно зменшив її розмір, та протиправно відмовив в задоволенні позову в частині стягнення відсотків по кредиту. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 20 січня 2009 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.
У вказаній заяві, підписаній відповідачкою ОСОБА_1 , сторонами було погоджено кредитний ліміт в розмірі 500 грн., розмір базової процентної ставки за кредитом в сумі 2,5 % в місяць на залишок заборгованості. 
До анкети-заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг. 
В анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та погоджується з ними.
При цьому, 20 жовтня 2009 року ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно з якою розмір базової процентної ставки за кредитом становить 2,5 % в місяць, розмір щомісячних платежів становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн, строк внесення коштів до 25 числа кожного місяця наступного за звітним, комісія за зняття коштів 1% від суми операції, визначений розмір пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості.
За умовами вказаного договору, позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, початковий розмір якого становив 500 грн, розмір кредитного ліміту в подальшому був збільшений до 9500 грн та зменшений до 0,00 грн.
На виконання умов договору, ОСОБА_1 було видано кредитну картку, яка неодноразово перевипускалася, остання картка видана з терміном дії до 10/2024 року.
Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.
За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 27 січня 2022 року   ОСОБА_1 має кредитну заборгованість в розмірі 10 951 грн 61 коп., яка складається з 8 784 грн 92 коп. – заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 8 784 грн 92 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 166 грн 69 коп. – заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг.
На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надав суду: розрахунки заборгованості за кредитним договором станом на 31 травня 2015 року, станом на 31 березня 2019 року та станом на 27 січня 2022 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 жовтня 2009 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, паспорт споживчого кредиту.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 р. по справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Як вбачається із виписки по руху грошових коштів, відповідачка користувалася кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість. 
Таким чином, за весь період користування грошовими коштами Банку нею було використано 9 893 грн. 36 коп. При цьому, відповідачем на погашення кредитної заборгованості в період з 11.08.2015 по 12.06.2021 було внесено коштів на загальну суму 2 564 грн 04 коп.
Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між сумою фактично отриманих кредитних коштів і сумою погашення заборгованості за наданим кредитом, що становить 7 329,32 грн. (9 893,36 грн. – 2 564,04 грн.).
З цих підстав рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7 329,32 грн. кредитних коштів є законним та обґрунтованим.
В цій частині судом вірно встановлені обставини справи та надано обґрунтовані висновки.
При цьому, відмовляючи в позові в повному обсязі, зокрема, щодо стягнення розміру нарахованих процентів, суд прийшов до помилкового висновку про те, що Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить умов щодо розміру процентної ставки.
Так, як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивач додав Анкету- Заяву від 20 жовтня 2009 року де було визначено базову відсоткову ставку за кредитом - 2,5% на місяць на залишок заборгованості. А також Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно з якою розмір базової процентної ставки за кредитом становить 2,5 % в місяць.
Виходячи з розміру процентної ставки, яка змінювалася позивачем в односторонньому порядку ним і було нараховано заборгованість по процентах.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, згідно розрахунків заборгованості наданих позивачем, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами нараховувався банком з 20 жовтня 2009 року в розмірі 2,5 % в місяць або 30% на рік, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року процентну ставку було збільшено до 2,9% в місяць - 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2019 року збільшено до 3,6% в місяць – 43,20% річних, з 01 квітня 2019 року по 30 листопада 2020 року зменшено до 0,00%, з 01 грудня 2020 року по 27 січня 2022 року збільшено до 3,5% в місяць – 42 % річних.
Таким чином, позивачем починаючи з 01 вересня 2014 року розмір процентної ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку змінювався, а тому заборгованість за процентами нарахована в більшому розмірі ніж 2,5% в місяць або 30% річних, що не передбачено умовами кредитного договору, а тому такий розрахунок в частині збільшення та зменшення процентної ставки не може бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ розміру наявності заборгованості позичальника перед банком.
Іншого розрахунку банк суду не надав. 
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді можливість збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитними коштами.
За таких обставин колегія суддів, приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитними коштами повинен бути розрахований в межах погодженої сторонами процентної ставки до 2,5% в місяць або 30 % річних та на строк дії картки, як це погоджено сторонами при укладенні кредитного договору. Однак банк не надав суду належного розрахунку заборгованості відповідно до погодженої процентної ставки.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом. 
Статтею 11 ЦПК України передбачено, що, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача.
Крім того, для здійснення відповідного розрахунку заборгованості, з урахуванням конкретних обставин цієї цивільної справи, відповідно до погодженої процентної ставки необхідні професійні знання у відповідній галузі, тому суд позбавлений можливості самостійно здійснити відповідний розрахунок. 
Отже, слід прийти до висновку, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними належними та допустимими доказами.
З цих підстав слід відхилити доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову про стягнення відсотків по кредиту.
       Також суд відхиляє і посилання апелянта на ту обставину, що доказом досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору є підписаний ОСОБА_1 . Паспорту споживчого кредиту 11.12.2020р.
Згідно ст. 9 «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит» Розділу II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися інформацією про умови кредитного договору для прийняття усвідомленого рішення.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.
За змістом даної норми паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавець надає споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та його форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.
Отже, Паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Така правова поція викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).
На підставі викладеного слід дійти висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відмову в позові за недоведеністю позовних вимог
В той же час висновки суду першої інстанції, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, є помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає зміні з урахуванням мотивів відмови викладених у мотивувальній частині даної постанови. 
Керуючись ст. ст.374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовільнити частково.
Заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 09 червня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 серпня 2022 року.

Судді   А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Т.В. Спірідонова