ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/4487/21          Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/1402/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 червня 2022 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Дашковської А.В.
Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:

 У червні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивачем у період з 01 листопада 2014 року по 01 червня 2021 року надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаний період відповідач, всупереч вимогам ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України та ст.ст. 322, 526 ЦК України, не виконував свій обов`язок щодо здійснення оплати за надані послуги у повному обсязі, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 34 567,55 грн. 
Посилаючись на вказані обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 34 567,55 грн., а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 18 616,37 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати у розмірі 1 222,62 грн.
В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Концерн «Міські теплові мережі» в особі представника Разладської В.Р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
У скарзі посилається на неправильне застосування судом положень законодавства щодо позовної давності, а саме, не застосування статті 264 ЦК України та пункту 12 Прикінцевих і перехідних положень до ЦК України.

У відзиві на скаргу ОСОБА_1 зазначає, що доказів з боку позивача про визнання ним боргу не надано, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір заборгованості, стягнувши її в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до ч. 6 статті 19 ЦПК України належить нескладні справи та справи, ціна позову у яких не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. 

Ціна позову у цій справі не перевищує такого розміру та справа за категорією спору не є складною.
Тому, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Концерну «МТМ» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідач проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачем у період з 01 листопада 2014 року по 01 червня 2021 року надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачем Концерн «МТМ» надав довідку щодо заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої відповідачу нараховано заборгованість з оплати за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 34 513,97 грн. (з 01.11.2014 року по 01.06.2021 року).

Відповідач як споживач цих послуг здійснив оплату за надані послуги частково в сумі 895,80 грн., за рахунок субсидії сплачено 2 850,62 грн. Сальдо на початок періоду складає 3800 грн. Загальна сума заборгованості складає 34 567,55 грн.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_1 заявив про застосування строку позовної давності (а.с.20), та судом перевірялись ці обставини і встановлено, що позивачем строк позовної давності був пропущений, у зв`язку з чим було відмовлено в задоволенні позову щодо частини заборгованості за період з листопада 2014 року по травень 2018 року включно.

Обговорюючи строк позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач у період з 01 листопада 2014 року по 01 червня 2021 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 34 513,97 грн., за цей період ОСОБА_1 здійснював часткову оплату у грудні 2017 та у лютому 2018 року, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву. До суду із даним позовом позивач звернувся 09 червня 2021 року, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до червня 2018 року. З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2014 року по травень 2018 року слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Концерном «МТМ» зазначено, що судом першої інстанції не було досліджено та не проаналізовано те, що переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). 

Також в скарзі вказується, що, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховується позивачем Концерном «МТМ» щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Вказані висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 712/8916/17 від 07.07.2020р.
Крім того, в скарзі зазначається, що судом першої інстанції не було досліджено та не проаналізовано положення пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020р. № 540-ІХ, згідно з яким пункт 12 доповнено таким змістом: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в Україні встановлено карантин з 12 березня 
2020 року. На даний час карантин в Україні продовжено. 
З огляду на зазначене, апелянт стверджує, що позовна давність продовжується на строк дії карантину, тобто діє по теперішній час, а тому строк позовної давності в даному випадку не порушено та вказано вірний період стягнення заборгованості з урахуванням факту переривання строків давності.
Перевіривши вказані доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наступне.
За загальним правилом застосування позовної давності у позовах про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, трирічний строк позовної давності відраховується назад на три роки від дати пред`явлення позову. Позов Концерном «МТМ» у цій справі подано до суду 09.06.2021р. Тобто у даній справі у межі строку позовної давності входить заборгованість за період з червня 2018р. по 01.06.2021р. як правильно визначив суд.
Проте судом не враховано наступних положень законодавства щодо застосування строку позовної давності. 
30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину.

За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. 

З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020, не є продовженими.

Між тим, строк позовної давності по заборгованості з оплати послуг Концерну «МТМ» за січень 2017р. мав сплинути 20 лютого 2020р., за лютий 2017р. – 20 березня 2020р., за березень 2017р. – 20 квітня 2020р., за квітень 2017р. – 20 травня 2020р. тощо.

Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості у період з листопада 2014 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. 
Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості за березень 2017р. – травень 2018р. припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову Концерном МТМ 09 червня 2021р. та продовжено в Україні до 31.08.2022р., тому на цю заборгованість поширюються приписи ст.12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому ця заборгованість підлягала стягненню з відповідача.

Визначаючи її розмір, колегія встановила, що у період з березня 2017 року по червень 2021 року за користування комунальними послугами по особовому рахунку № НОМЕР_1 нараховано 22 586,92 грн.; сплачено – 895,80 грн.; субсидія – 2 850,62 грн. 

Таким чином в межі строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 
Перехідних положень ЦК України та доводів апеляційної скарги, вкладається період з березня 2017 року по червень 2021 року включно, а борг у цьому періоді за мінусом сплачених сум та розміру субсидії становить 18840,50 грн. 

Інший довід апеляційної скарги щодо переривання строку позовної давності діями відповідача з внесення плати за послуги у грудні 2017 року та лютому 2018р. є безпідставним з огляду на таке.

Про визнання заборгованості з боку споживача за інший період, крім поточного щомісячного платежу, буде свідчити сплата ним суми більшої за поточне нарахування. Але у даному випадку відповідачем нараховану оплату на суму 889,03 грн. було погашено лише на суму 459,45 грн., нарахований платіж на суму 1094,05 грн. погашено у сумі 436,35 грн., що не свідчить про визнання заборгованості за попередній період.

З урахуванням вище встановлених обставин, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому змінює рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості, стягнувши з відповідача 18 840 грн. 

Змінюючи розмір стягнення, колегія вирішує питання щодо зміни розміру судового збору, який припадає до компенсації позивачу за рахунок відповідача. 

За подання позову з матеріальними вимогами на суму 34 567,55 грн. позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 270 грн., за подання апеляційної скарги – 3 405 грн., а всього – 5 675 грн., задоволено позов на суму 18840,50 грн., тому до компенсації позивачу належить: 5 675 х 18840,50 : 34 567,55 = 3 093,10 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2022 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої заборгованості та судових витрат, виклавши його резолютивну частину у зв`язку з цим наступним чином.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 18 840,50 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок гривень 50 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3 093,10 грн. (три тисячі дев`яносто три гривні 10 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 28 червня 2022 року.

Головуючий:                 С.В. Маловічко 

Судді:                 А.В. Дашковська 

               О.М. Кримська 

 
Дата документу 28.06.2022 Справа № 336/4487/21