Постанова                                        
Іменем України                                          
                           
09 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 295/1503/20
провадження № 61-275св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Калараша А. А., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Ткачука О. С.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Громадська організація «Гаражний кооператив «Світанок Плюс»,
третя особа - Житомирська державна податкова інспекція Житомирського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду                                м. Житомира від 20 жовтня 2020 року в складі судді Перекупка І. Г. та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року в складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Миніч Т. І., на додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в складі колегії суддів:                         Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Галацевич О. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс», третя особа - Житомирська державна податкова інспекція Житомирського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, про зобов`язання внести зміни до статуту організації,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» (далі - ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс»), третя особа - Житомирська державна податкова інспекція Житомирського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, про зобов`язання внести зміни до статуту організації.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він, будучи учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та особою з інвалідністю ІІ групи, членом Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» неодноразово звертався до ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» з вимогами про усунення порушень та надання засвідченої копії статуту організації. 
Вважає, що його права як громадянина України, власника гаража № НОМЕР_1 та члена цієї організації порушив відповідач через невиконання статті 133 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та навпаки, 05 вересня 2019 року прийняв нову редакцію статуту ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» з порушенням вимог статті 133 ПК України. Зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача щодо усунення порушень та надання йому засвідченої копії статуту організації, однак інформації та роз`яснень не отримав.
Посилаючись на зазначене, позивач просив суд зобов`язати ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» внести зміни до статуту організації відповідно до вимог статті 133 ПК України, як неприбуткової організації.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі                                    5 800,00 грн.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що відповідач порушив положення Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян» щодо ненадання йому повної та достовірної інформації на його звернення, а також бездіяльності та порушення його права на отримання інформації, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених у позові вимог.
 
Крім того, суд врахував, що в заяві від 17 січня 2020 року позивач просив відповідача надати йому копії статуту ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс», а до суду, посилаючись на ненадання йому відповіді на цю заяву, звернувся з вимогою зобов`язати ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» внести зміни до статуту цієї організації відповідно до вимог статті 133 ПК України, як неприбуткової організації, що не є тотожним. Оскільки позивач не висловлював відповідачу свого прохання в заяві від 17 січня 2020 року внести зміни до статуту цієї організації відповідно до вимог статті 133 ПК України, як неприбуткової організації, то відповідач не міг допустити порушення його прав в частині не розгляду такої вимоги, адже по факту такої вимоги і не було. Доказів про те, що позивач звертався до відповідача щодо внесення змін до статуту щодо неприбутковості цієї організації, яка по факту вже є неприбутковою з 07 грудня 2016 року, ОСОБА_1 суду не надав, що свідчить про їх відсутність.
 
Також суд зазначив, що оскільки позивач виключений з членів ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс», то даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції залишив поза увагою правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 509/577/18, відповідно до якої члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напрямку його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними. Тому, вказана справа має розглядатися за правилами господарського судочинства. Крім того, позивач не погоджувався із рішенням суду в частині стягнення з нього на користь відповідача витрат на правничу допомогу, вказуючи на те, що він є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги для ветеранів та інвалідів війни, а тому на нього не можуть бути покладені судові витрати, понесені іншою стороною.
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінено.
 
Зменшено розмір судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, які стягнено із ОСОБА_1 на користь ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс», з 5 800,00 грн до 3 000,00 грн. 
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а також зазначив, що ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» не є господарським товариством у розумінні положень статті  79 ГК України, Закону України «Про господарські товариства», а тому правовідносини між членами громадської організації (у тому числі учасником, який вибув) та самою організацією не мають характеру корпоративних та не підпадають під регулювання пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України. Також зважаючи на характер правовідносин у цій справі, які не є корпоративними, колегія суддів вважала, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства, про що зазначено в мотивувальній частині його рішення.
 
Апеляційний суд посилався на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 916/978/17.
 
Зменшуючи розмір стягнених із ОСОБА_1 на користь ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги з 5 800,00 грн до 3 000,00 грн, апеляційний суд, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторони, вимог розумності та справедливості, дійшов висновку про зменшення розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу. Суд не прийняв до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач звільнений від сплати всіх судових витрат, оскільки будучи звільненим від сплати судового збору, позивач не звільняється від сплати решти судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу.
 
Додатковою постановою Житомирського апеляційного суду від 03 грудня                   2020 року заяву ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» задоволено частково.
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» 1 000,00 грн, понесених витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
 
Задовольняючи частково заяву ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс», апеляційний суд врахувавши, що розгляд справи відбувся за одне судове засідання, яке тривало 15 хв., підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, врахувавши час, витрачений на підготовку процесуальних документів, заперечення позивача, дійшов висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі                        1 000,00 грн.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг
 
31 грудня 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі.
 
Також, 02 березня 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав касаційну скаргу на додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, в якій просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі.
 
Підставами касаційного оскарження заявник зазначає порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 478/2192/13, від 24 квітня 2019 року в справі                          № 509/577/18, від 01 жовтня 2019 року в справі № 910/7554/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Заявник також посилається на те, що суди, стягуючи з нього судові витрати, не врахували вимоги статті 5 Закону України «Про судовий збір», статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 141 ЦПК України.
 
Крім того, касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що станом на 03 грудня 2020 року (на час ухвалення рішення апеляційним судом) відповідачу було відомо з часу відкриття провадження у справі про зміст запиту позивача від 17 січня 2020 року та до цього часу відповідач не надав інформації. 
 
Суди не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18, за змістом якої члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напрямку його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними, тому справа має розглядатися за правилами господарського судочинства. 
 
Також зазначає, що суди не взяли до уваги те, що позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, є особою з інвалідністю ІІ групи, його права та інтереси порушені відповідачем. Суди не взяли до уваги вимоги норми статті 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах свої законні інтереси та інтереси своїх дітей. Крім того суди залишили поза увагою, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому неправомірно стягнули з нього витрати на правову допомоги. Також не врахували, що витрати не пов`язані з розглядом справи, не врахували що витрати не пропорційні предмету спору, не врахували поведінку відповідача, який затягував розгляд справи, та не взяли до уваги, що позивач звільнений від сплати судових витрат та за частиною шостою статті 141 ЦПК України витрати компенсуються за рахунок держави.
 
Ухвалюючи додаткову постанову від 18 лютого 2021 року про часткове задоволення заяви ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс», апеляційний суд не взяв до уваги те, що відповідач зловживає процесуальними правами та не повідомив суд про те, що рішенням Господарського суду Житомирської області  від 29 грудня 2020 року в справі № 906/248/20 визнано недійсними рішення загальних зборів ГО «Гаражний кооператив «Світанок Авто», оформлені протоколом загальних зборів членів кооперативу від 05 вересня 2019 року                        № 05/09/19, щодо прийняття в новій редакції статуту організації та затвердження нової назви організації - повне найменування Громадська організація «Гаражний кооператив «Світанок Плюс». Тобто ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» не існує з 05 вересня 2019 року. Особа, яка подала заяву про ухвалення додаткового рішення - ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» не має процесуальної дієздатності, права та інтереси громадської організації не порушені.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1   на  рішення  Богунського  районного  суду  м. Житомира від 20 жовтня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року в цій справі. Витребувано із Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу № 295/1503/20.
 
У березні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на додаткову постанову   Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в цій справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
Доводи інших учасників справи
 
15 березня 2021 року (згідно відмітки на поштовому конверті) ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , що подана на рішення Богунського районного суду                             м. Житомира від 20 жовтня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, з пропуском встановленого судом строку для подачі відзиву, у якому просив поновити строк на подачу відзиву.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у задоволенні клопотання ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» про поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 відмовлено.
Відзив ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» на касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
У квітні 2021 року ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , що подана на додаткову постанову  Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану додаткову постанову без змін. Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» понесені судові витрати на правничу допомогу, що пов`язані із розглядом справи у суді касаційної інстанції в розмірі 3 000, 00 грн.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 17 січня 2020 року позивач направив відповідачу запит, в якому просив надіслати йому засвідчену копію діючого статуту ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс». На підтвердження направлення вказаної заяви рекомендованим листом відповідачу, позивач надав копію поштової квитанції                        від 24 січня 2020 року про направлення поштового відправлення № 100800881315              (а. с. 4 зв.). 
 
Надана відповідачем до суду роздруківка з офіційного сайту Укрпошти про рух поштового відправлення-рекомендованого листа № 100800881315, вказує на те, що цей лист було здано у поштове відділення м. Житомира № 18-24 січня                2020 року, а отримано відповідачем лише 27 лютого 2020 року.
 
Рішенням правління ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» від 23 квітня    2019 року (протокол № 4) позивач виключений з членів цієї організації.
 
Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційно-правовою формою ГО «Світанок Плюс» є громадська організація, вид діяльності - 94,99 діяльність інших громадських організацій.
 
Відповідно до реєстру неприбуткових установ та організацій, рішенням Житомирської ДПІ Житомирського управління ГУ ДФС у Житомирській області від 03 травня 2019 року ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» повторно включено до даного реєстру, ознака неприбутковості - 0032-громадські об`єднання (а. с. 27).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                    2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення  касаційних скарг з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи,      у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Разом з тим відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна і суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за частиною першою якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Згідно з частинами першою та третьою статті 167 ГК України корпоративні              права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.
Корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
За змістом частин першої та другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Господарською діяльністю згідно з ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво), і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).
Громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю, належать до господарських відносин (стаття 2, частина шоста статті 3 ГК України).
Питання господарської діяльності кооперативів урегульовано статтею 94 ГК України, яка визначає кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань, які можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Кооперативи здійснюють свою господарську діяльність відповідно до вимог ГК України, інших законодавчих актів.
У статтях 95-100 ГК України врегульовано порядок створення та діяльності виробничих кооперативів як таких, що є, поміж інших, підприємствами колективної власності, водночас є відповідний закон, що регулює діяльність різних видів кооперативів (частина перша статті 94 ГК України).
Зазначені норми ГК України кореспондуються із статтями 83, 85, 86 ЦК України, згідно з якими юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.
Відповідно до статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.
Згідно зі статтею 86 ЦК України непідприємницькі товариства (сільськогосподарські кооперативи та сільськогосподарські кооперативні об`єднання, що діють без мети одержання прибутку, інші кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.
Для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту, затвердженого Кабінетом Міністрів України, що після його прийняття учасниками стає установчим документом. Засновники (учасники) юридичної особи, утвореної на підставі модельного статуту, можуть у встановленому законом порядку затвердити статут, який є установчим документом, та провадити діяльність на його підставі (стаття 87 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Законом України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадська спілка - це громадське об`єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
Закон України «Про об`єднання громадян» не надавав громадським організаціям права здійснювати господарську діяльність безпосередньо, а лише через створені ними підприємства (стаття 21 зазначеного Закону).
Як встановили суди, ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» є неприбутковою організацією, відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказана юридична особа діє у організаційно-правовій формі, є громадською організацією, вид діяльності - 94,99 діяльність інших громадських організацій. 
Статут ГО «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» є основним документом, що регулює діяльність відповідача.
У ньому визначаються порядок вступу до організації і виходу з неї, права та обов`язки членів організації, органи її управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації організації та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.
Громадська організація є одним з різновидів юридичної особи, створеної шляхом об`єднання осіб, які мають право участі у ньому (у ній). Члени громадської організації мають право брати участь в управлінні організацією, обирати та бути обраними до органів управління організацією.
З наведеного можна дійти висновку, що учасники громадської організації, беруть участь в управлінні нею та здійснюють інші правомочності, встановлені законом і статутними документами організації.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово визначала критерії розмежування справ між цивільною та господарською юрисдикціями, визнавши юрисдикцію господарського суду у справах про спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.
Спори за участю громадського об`єднання зі статусом юридичної особи як учасника цивільних правовідносин підлягають розгляду у судах відповідно до вимог як ЦПК, так і ГПК залежно від змісту позовних вимог та сторін такого спору.
Цей позов подано на захист права позивача на участь в управлінні громадською організацією, тобто він є направленим на забезпечення прав позивача на управління товариством. Вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача внести зміни до статуту зачіпають права позивача щодо здійснення діяльності з управління юридичною особою як учасником такої юридичної особи.
Оскільки вказаний спір пов`язаний з реалізацією учасником громадської організації права на управління юридичною особою у вигляді внесення змін до статуту, то цей спір є спором між членом громадської організації та громадською організацією, тому спір в даній справі має розглядатися за правилами господарського судочинства.
Крім того, суд зазначає, що якщо учасник (член) юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням корпоративних прав, зокрема, прав на управління юридичною особою то цей спір належить до юрисдикції господарських судів незалежно від того, чи є сторонами у справі фізичні особи. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність такого порушення та, відповідно, підстав для задоволення позову з`ясовується судами під час розгляду справи по суті позовних вимог (наведений правовий висновок у подібних правовідносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 квітня 2019 року у справі № 916/1295/18).
Вищезазначеним спростовуються висновки суду апеляційної інстанції, які викладені в оскаржуваній постанові про те, що спір у цій справі підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 07 вересня                  2021 року в справі № 906/248/20 між цими ж сторонами.
Посилання апеляційного суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 916/978/17 (провадження № 12-100гс18) є помилковим, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року в справі № 127/21764/17 (провадження № 14-115цс20) відступила від висновку, викладеного у зазначеній постанові і зробила висновок, що громадське об`єднання (громадська організація) є одним з різновидів юридичної особи, створеної шляхом об`єднання осіб, які мають право участі у ньому (у ній). 
Таким чином, предметом спору у цій справі є права учасника непідприємницького товариства на участь в управлінні ним, тобто корпоративні права. Відповідно, спір виник з корпоративних правовідносин та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства відповідно до вищезазначених вимог закону.
Подібні висновки щодо юрисдикції за змістом у відповідних правовідносинах викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня                       2019 року в справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 01 жовтня                            2019 року в справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 17 грудня                  2019 року в справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої, другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених                                статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною четвертою статті 414 ЦПК України передбачено, що у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Ураховуючи наведене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 414 цього Кодексу, із роз`ясненням позивачу, на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, у редакції, чинній на момент ухвалення цієї постанови, права протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись статтями 255, 256, 400, 402, 409, 414-416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 жовтня 2020 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року та додаткову  постанову Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс», третя особа - Житомирська державна податкова інспекція Житомирського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, про зобов`язання внести зміни до статуту організації, - закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду, і протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови він може звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                            А. І. Грушицький
Судді:                                                                                     А. А. Калараш
С. О. Карпенко
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров