ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1257/19  Номер провадження 22-ц/814/976/22	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у Полтаві у спрощеному порядку без повідомлення учасників цивільну справу за  апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21 січня 2022 року (час ухвалення з 10:35:31 год до 11:15:57 год, дата виготовлення повного тексту рішення - 25 січня 2022 року) та ухвалу цього ж суду від 25 січня 2022 року (час постановлення ухвали та дата виготовлення її повного тексту не зазначені)
у справі за позовом Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ПАТ «Полтаваобленерго» звернулось до суду з вказаним позовом, після збільшення позовних вимог, остаточно просило стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 46 663 грн 69 коп., з яких:
18 863 грн 00 коп. – сума боргу за послуги з централізованого опалення; 
27 800 грн 69 коп. – сума боргу за послугу з централізованого постачання гарячої води; 
4 167 грн 83 коп.- встановлений індекс інфляції;
1 098 грн 45 коп. - 3% річних від простроченої суми;
1 921 грн – судового збору. 
Заявлені вимоги мотивувало тим, що  ОСОБА_1 , як споживач послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , не здійснював своєчасної оплати одержаних послуг, в результаті чого допустив заборгованість.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21 січня 2022 року позовні вимоги АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії заборгованість за надані послуги з теплопостачання з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат в сумі 34 000,28 грн. та судові витрати в сумі 1 257,68 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 січня 2022 року виправлено арифметичну помилку, допущену в другому абзаці резолютивної частини рішення суду по справі №524/1257/19 за позовом Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_1 про стягнення боргу, а саме суму заборгованості за надані послуги з теплопостачання з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат зазначити «40 566,77 грн» замість «34 000,28 грн», а судові витрати – «1 500,69 грн» замість «1 257,68 грн»

В апеляційній скарзі на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21 січня 2022 року ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що сам позов подано до невідомої особи на прізвище « ОСОБА_2 », однак суд першої інстанції даний факт залишив поза увагою та ухвалив рішення до особи на прізвище « ОСОБА_3 », тоді як вбачається з «реєстру громади міста Кременчука» від 18 жовтня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 , а особи з прізвищем « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 » чи, можливо, « ОСОБА_3 » не зареєстровано.
Також вказував, що протягом 2012 -2020 років він неодноразово в усній формі повідомляв позивача про непроживання з ним ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і надавав до суду першої інстанції акти, завірені ЖЕК №9 про їхнє непроживання, однак судом ця обставина не прийнята до уваги, стягнуто з позивача всю суму, яка була нарахована по кількості зареєстрованих.
Окрім того вказував, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є громадянами Російської Федерації і вже довгий час перебувають на території Російської Федерації.
Зазначав, що суд першої інстанції при вирішенні позову по суті не встановив власника чи балансоутримувача будинку та помешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також чи є взагалі угода на надання послуг між (орендатором, квартиро-наймачем) на сплату комунальних послуг та балансоутримувачем, і хто повинен сплачувати за надані послуги.
Враховуючи заяву про застосування строків давності, суд мав би стягнути заборгованість, нараховану з 2016 року.

В апеляційній скарзі на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 січня 2022 року ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як таку, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що підприємство до нього позовів не подавало, ніякого боргового зобов`язання він перед позивачем не має, а арифметичні помилки, на думку суду, допущенні суддею при вирішенні спору по суті не є помилками. 

       У відзиві АТ «Полтаваобленерго», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційних скарг, просить судові рішення залишити без змін. Звертається увага, що відповідач у встановленому законом порядку не звертався із заявою про не проживання інших двох осіб, зареєстрованих у спірній квартирі. Для стягнення заборгованості за надані комунальні послуги істотним є встановлення фактичного споживання цих послуг, проте відповідач цей факт не спростував. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 

Щодо апеляційної скарги рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 (т.1 а.с.24)
Згідно листа Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 19472/01-32 від 08.12.2021 року, в період з січня 2016 року по січень 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 значились зареєстрованими три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (т.2 а.с.50).
ПАТ «Полтаваобленерго», а з серпня 2000 року його правонаступник АТ «Полтаваобленерго» є виконавцем комунальних послуг по теплопостачанню споживачів теплової енергії у м.Кременчуці. 
Відповідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума боргу за станом на 16.08.2019 року за адресою:  АДРЕСА_1 , за період із січня 2012 року по квітень 2019 року становить 46 663,69 грн, сума 3% річних за період з квітня 2016 року по січень 2019 року включно становить 1 098,45 грн та інфляційних втрат - 4 167,83 грн.(т.1 а.с.71-74).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції,  застосовуючи постанову Верховного Суду від 31 січня 2019 року по справі № 524/5847/16-ц (провадження № 61-30563св18) та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виходив з того, що обов`язок щодо укладення договору покладено саме на споживача послуг, а тому невиконання відповідачем свого обов`язку щодо укладення із надавачем послуг договору не може бути підставою для звільнення його від сплати вартості отриманих послуг, а самим відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували те, що він не споживає послуги надані позивачем.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.
Згідно п.5 ч.3 ст.20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 26.09.2018 року по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача послуг від оплати наданих і отриманих послуг.
Разом з тим, не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не звертався до АТ «Полтаваобленерго» із заявами про тимчасову відсутність членів його сім`ї, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Полтаваобленерго» з проханням перерахувати заборгованість та переглянути порядок нарахування оплати за надані послуги (т.1 а.с.104), на підтвердження доводів непроживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 надавав:
- копію акту від 01.04.1998 року складеного майстром ХЖЄУ – 9 ОСОБА_8 та сусідами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , завіреного УЖКГ Кременчуцької міської ради Полтавської області, з якого вбачається, що ОСОБА_6 з березня 1998 року за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, забрала всі свої речі та виїхала (т.1 а.с.84); 
- копію підтвердження (заяви) сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , також завіреного УЖКГ Кременчуцької міської ради Полтавської області, з якого вбачається за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 з березня 1998 року не проживає та взагалі виїхав з міста Кременчук (т.1 а.с.85).
Відповідно ч.11 ст.83 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем під час розгляду справи були надані докази непроживання інших осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , представник позивача був ознайомлений з наданими доказами, однак сумнівів відповідно ч.11 ст.83 ЦПК України вони (подані документи) ні у кого не викликали.
Таким чином, нарахування АТ «Полтаваобленерго» коштів за постачання гарячої води на 3-х осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , тобто додатково на двох осіб, які не є фактичними користувачами послуг, є неправомірним.
Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів за користування гарячою водою 3-х осіб є необґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо застосування судом позовної давності, апеляційний суд виходить з такого. 
Суть спору між сторонами зводиться до періоду, за який має бути стягнута заборгованість, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строків давності відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). 
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). 
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті України). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).
Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.
Отже, зважаючи на характер спірних правовідносин у частині порядку оплати вартості отриманих послуг – щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, слід виходити з того, що у разі неналежного виконання споживачем обов`язку з оплати вартості отриманих послуг позовна давність за вимогами надавача послуг повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач не сплачував кошти за користування послугами подачі гарячої води та опалення з 2012 року, з позовом до суду ПАТ «Полтаваобленерго» звернулося у лютому 2019 року, отже заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості нарахована за період, який перевищує загальну позовну давність.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності та вказала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.
Відтак, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений в поставі від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що подання АТ «Полтаваобленерго» заяви про видачу судового наказу у 2018 році не свідчить про переривання позовної давності.
Однак, слід звернути увагу, що у січні 2018 року ОСОБА_1 проведено оплату за отримання послуг постачання гарячої води у сумі 16,28 грн та опалення у сумі 144,58 грн (т.1 а.с.73), тобто вчинені дії з визнання боргу.
За таких обставин заборгованість ОСОБА_1 слід рахувати за період з січня 2015 року по квітень 2019 року. 
Згідно із абзацом 3 підпункту 1 п. 29 Правил №630 споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Як встановлено апеляційним судом, послугою АТ «Полтаваобленерго» з використання гарячої води за період з січня 2015 року по квітень 2019 року, користувався лише ОСОБА_1 , тому нараховану позивачем заборгованість за таку послугу слід розділити на три частини, оскільки нарахування відбувалось на трьох осіб.
Тобто заборгованість ОСОБА_1 за користування гарячою водою за період з січня 2015 року по квітень 2019 року складає 8 017,77 грн.
Згідно п.21 Правил № 630 визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Оскільки нарахування коштів за опалення відбувається з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу), то заборгованість ОСОБА_1 з січня 2015 року по квітень 2019 року складає 15 747,50 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за користування гарячою водою у розмірі 8 017,77 грн та опалення у розмірі 15 747,50 грн.

Розрахунок трьох процентів річних 
Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).
За період з січня 2015 року по квітень 2019 року:

Дата початку	Кількість днів	Сума боргу (грн.)	Розмір річних відсотків	Сума 3%	
січень 2015	1096	256,55	3%	23,11	
лютий 	1066	256,55	3%	22,48	
березень 	1035	256,55	3%	21,82	
квітень	1005	137,88	3%	11,39	
травень	974	31,43	3%	2,52	
червень	943	102,06	3%	7,91	
липень	913	98,69	3%	7,41	
серпень	882	102,06	3%	7,39	
вересень	852	102,06	3%	7,15	
жовтень	821	365,12	3%	24,64 	
листопад	793	531,29	3%	34,64	
грудень	762	531,29	3%	33,27	
січень 2016	731	456,05	3%	27,33	
лютий 	701	440,16	3%	25,29	
березень 	670	494,80	3%	27,17	
квітень	640	117,20	3%	6,15	
травень	609	3,05	3%	0,15	
червень	578	99,71	3%	4,58	
липень	548	195,62	3%	8,78	
серпень	517	195,62	3%	8,29	
вересень	487	195,62	3%	7,81	
жовтень	456	915,10	3%	34,20	
листопад	427	1 219,81	3%	42,69	
грудень	396	1 170,31	3%	35,40	
січень 2017	365	1 129,37	3%	33,88	
лютий 	335	1 071,67	3%	29,51	
березень 	304	792,10	3%	19,79	
квітень	274	220,60	3%	4,97	
травень	243	83,89	3%	1,68	
червень	212	111,69	3%	1,95	
липень	182	195,62	3%	2,92	
серпень	151	195,62	3%	2,43	
вересень	121	195,62	3%	1,95	
жовтень	90	537,16	3%	3,98	
листопад	62	1 077,93	3%	5,49	
грудень	31	140,23	3%	0,36	
січень 2018	455	164,62	3%	6,16	
лютий 	427	314,63	3%	11,04	
березень 	396	314,63	3%	10,24	
квітень	365	183,26	3%	5,50	
червень	335	189,09	3%	5,21	
липень	304	195,62	3%	4,89	
серпень	274	189,30	3%	4,26	
вересень	243	262,90	3%	5,25	
жовтень	212	399,71	3%	6,96	
листопад	182	1 324,74	3%	19,81	
грудень	179	1 486,56	3%	21,87	
січень 2019	121	1 640,78	3%	16,32	
лютий 	90	1 341,72	3%	9,93	
березень 	62	1 357,67	3%	6,92	
квітень	31	432,01	3%	1,10	
Всього	  	23 765,27	  	675,90	

Таким чином, 3% річних за період з січня 2015 року по квітень 2019 року складають 675,90 грн.

Розрахунок інфляційних втрат.
Згідно з Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 01 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.
Оскільки зобов`язання виникло у січні 2015 року і припинилось у квітні 2019 року, то при розрахунку інфляційних втрат враховуються індекси інфляції за період з: з січня 2015 року по квітень 2019 року включно.
Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період.
Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.
Розрахунок інфляційних втрат:

Дата початку	Сума боргу	Індекс інфляції	Інфляційні втрати	
січень 2015	256,55	1,03	7,70	
лютий 	256,55	1,05	12,83	
березень 	256,55	1,11	28,22	
квітень	137,88	1,14	19,30	
травень	31,43	1,02	0,63	
червень	102,06	1	0	
липень	98,69	0	0	
серпень	102,06	0	0	
вересень	102,06	1,02	2,04	
жовтень	365,12	0	0	
листопад	531,29	1,02	10,63	
грудень	531,29	1,01	5,31	
січень 2016	456,05	1,01	4,56	
лютий 	440,16	0	0	
березень 	494,80	1,01	4,95	
квітень	117,20	1,03	3,52	
травень	3,05	1	0	
червень	99,71	0	0	
липень	195,62	0	0	
серпень	195,62	0	0	
вересень	195,62	1,01	1,96	
жовтень	915,10	1,03	27,45	
листопад	1 219,81	1,02	24,40	
грудень	1 170,31	1,01	11,70	
січень 2017	1 129,37	1,01	11,29	
лютий 	1 071,67	1,01	10,72	
березень 	792,10	1,02	15,84	
квітень	220,60	1,01	2,21	
травень	83,89	1,01	0,84	
червень	111,69	1,02	2,23	
липень	195,62	1	0	
серпень	195,62	0	0	
вересень	195,62	1,02	3,91	
жовтень	537,16	1,01	5,37	
листопад	1 077,93	1,01	10,78	
грудень	140,23	1,01	1,40	
січень 2018	164,62	1,01	1,65	
лютий 	314,63	1,01	3,15	
березень 	314,63	1,01	3,15	
квітень	183,26	1,01	1,83	
червень	189,09	1,02	3,78	
липень	195,62	1	0	
серпень	189,30	0	0	
вересень	262,90	1,02	5,26	
жовтень	399,71	1,01	4	
листопад	1 324,74	1,01	13,25	
грудень	1 486,56	1,01	14,87	
січень 2019	1 640,78	1,01 	16,41	
лютий 	1 341,72	1,01	13,42	
березень 	1 357,67	1,01	13,58	
квітень	432,01	1,01	4,32	
Всього	23 765,27	  	328,46	

Таким чином, інфляційні втрати за період з січня 2015 року по квітень 2019 року складають 328,46 грн. 
З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення із  ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» 24 769,63 грн, які складаються із: заборгованості за користування гарячою водою у розмірі 8 017,77 грн та опалення у розмірі 15 747,50 грн., 675,90 грн коп. – 3% річних; 328,46 грн – інфляційних втрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції від 21 січня 2022 року підлягає скасуванню, ухвала Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 січня 2022 року про виправлення описки, також підлягає скасуванню.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 

З матеріалів справи вбачається, що, подаючи позовну заяву до суду першої інстанції, позивачем сплачено 1744,80 +176,20 =1 921 грн судових витрат (т.1 а.с.405).
Позовні вимоги задоволено частково на 53,08%.
Таким чином, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» судовий збір у розмірі 1921 /100% х 53,08 % = 1 019 грн 66 коп.
Як вбачається з матеріалів справи відповідача було звільнено від сплати судового збору за подачу апеляційних скарг.
Апеляційні скарга на рішення суду першої інстанції задоволена 30,37%, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції задоволена на 100 %.

Таким чином, з позивача на користь держави необхідно стягнути 2 881: 100 х 30,37 = 874 грн 96 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та 496 грн 20 коп. за подачу відповідачем апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21 січня 2022 року та ухвалу цього ж суду від 25 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_1 про стягнення боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , проживаючий АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії (ЄДРПОУ 00131819,  пр-т Свободи 8, м.Кременчук, 39601 Полтавська область) заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 24 769 грн 63 коп., які складаються із: заборгованості за користування гарячою водою у розмірі 8 017 грн 77 коп. та опалення у розмірі 15 747 грн 50 коп., 675 грн 90 коп. – 3% річних; 328 грн 46 коп. – інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , проживаючий АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії (ЄДРПОУ 00131819, пр-т Свободи 8, м.Кременчук, 39601 Полтавська область) судовиі витрати понесені останнім за подачу позову до суду у розмірі 1 019 грн 66 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії (ЄДРПОУ 00131819, пр-т Свободи 8, м.Кременчук, 39601 Полтавська область) на користь Держави 1 371 грн 16 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04 травня 2022 року.

Головуючий суддя                                                  О.А. Лобов

Судді:                                                                              А.І.Дорош

                                                                                            В.М.Триголов