ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/940/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/463/21 Категорія: 301030300 	Піньковський  Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Попова М.В.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ; 
представник відповідача – адвокат Гупало Максим Михайлович;
особа, яка подала апеляційну скаргу – представник відповідача – адвокат Гупало Максим Михайлович; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Гупало Максима Михайловича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільним майном подружжя та скасування права власності на нерухоме майно, 

в с т а н о в и в:

25 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у 1962 році вона разом зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_3 , з яким перебувала у шлюбі з 28 серпня 1958 року, побудували житловий будинок з надвірними спорудами на земельній ділянці за АДРЕСА_1 .
09 червня 1988 року її чоловік отримав свідоцтво про право власності на вказаний будинок і дані по будинку були внесені в реєстрову книгу Уманської дільниці Черкаського обласного відділу комунального господарства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації».
Вважає, що у відповідності до вимог СК України половина набутого під час подружнього життя з ОСОБА_3 належить їй.
ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача помер, після смерті якого вона постійно проживала у їх спільному будинку АДРЕСА_1 , а отже фактично прийняла спадщину залишену після чоловіка та постійно користувалася нею.
В жовтні 2020 року, будучи в похилому віці, вона вирішила документально оформити своє право власності на належний їй будинок, для чого звернулася до Дмитрушківської сільської ради, де отримала інформацію про те, що зазначений будинок за рішенням суду зареєстрований за її онукою ОСОБА_2 , 1985 року народження.
Ознайомившись з текстом рішення, вона зрозуміла, що онука ввела в оману суд, повідомивши про те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 і, що правовстановлюючі документи на будинок втрачено.
Спадкоємцями ОСОБА_3 , крім неї – дружини, є і їх діти: троє синів та дочка, які на сьогоднішній день не претендують на майно, залишене після смерті їх батька, а правовстановлюючі документи на будинок знаходяться у неї і їх у неї ніхто ніколи не просив.
У зв`язку із порушенням її права, як співвласника спільного майна подружжя, позивач просила суд скасувати право власності ОСОБА_2 , на житловий будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 ; визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 .
Рішенням Уманського міськрайонного Черкаської області від 12 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільним майном подружжя та скасування права власності на нерухоме майно задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, за АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду обґрунтоване тим, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та її померлого чоловіка ОСОБА_3 , тому суд визнав право власності на 1/2 частину вказаного         житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд за позивачем.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування права власності ОСОБА_2 на спірний житловий будинок, суд вказав, що постановою Черкаського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року скасовано рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2014 року про визнання за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , що на думку суду, уже є фактичним скасуванням зареєстрованого останньою права власності на житловий будинок, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
Також суд першої інстанції вирішив, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спадкового будинку, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 за життя зробив розпорядження, склавши заповіт, який ніким не оспорювався та не скасовувався, а позивач від прийняття спадщини відмовилася, подавши до нотаріуса відповідну заяву.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 – адвокат Гупало Максим Михайлович подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У апеляційній скарзі вказує, що суд не обґрунтував з яких саме мотивів він прийшов до висновку про визнання права власності на 1/2 частку, при умові, що позовна вимога ставилась про визнання права власності на все домоволодіння. Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем не ставилось питання про визнання права власності на 1/2 частку, а також питання про визнання майна спільним майном подружжя.
Стверджує, що у позивача на даний час є право звернутися до нотаріуса та отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частку спірного будинковолодіння, та з урахуванням оскаржуваного рішення суду про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку будинковолодіння через будь-якого реєстратора буде зареєстровано у відповідному реєстрі речових прав право власності на цілий об`єкт нерухомого майна за позивачем.
Також вважає, що права позивача жодним чином не були порушені, а тому у позивача не виникло і право звернення до суду із даним позовом.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Заслухавши пояснення адвоката Гупало М.М., який з`явився в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказане рішення суду відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржується відповідачем у частині задоволених позовних вимог, тому апеляційний суд перевіряє законність рішення лише в цій частині.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 28 серпня 1958 року у Дмитрушківській сільській раді Уманського району Черкаської області зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України НОМЕР_1 , виданого Уманським РВ УМВС України в Черкаській області 28 грудня 2009 року. 
Згідно із відміткою у паспорті місце проживання позивача ОСОБА_1 з 05 травня 1980 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане також підтверджується довідкою Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області № 792 від 12 жовтня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , з 1962 року до часу видачі довідки.
Чоловік позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області. Актовий запис про смерть № 5.
Згідно зі свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , виданим Уманською дільницею Черкаського об`єднаного бюро технічної інвентаризації 09 липня 1988 року, ОСОБА_3 належав житловий будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , житловий будинок, прибудова, сарай-гараж, вбиральня, літня кухня-сарай, погріб, огорожа, колодязь та вимощення побудовані у 1963 році, інші господарські споруди збудовані у період з 1990 по 2012 роки.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно застосувавши норми матеріального права, а саме відповідні положення ЦК УРСР, ЦК України та СК України, встановив, що житловий будинок АДРЕСА_1 , є спільним майном подружжя ОСОБА_4 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3 . 
Оскільки матеріали справи не містять доказів встановлення часток кожного із подружжя у спільному майні, суд прийшов до вірного переконання щодо рівності часток ОСОБА_4 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3 у праві власності на вказаний житловий будинок.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для визнання за позивачем ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину вказаного будинку з відповідною частиною господарських споруд.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, визнаючи право власності на 1/2 будинку, хоча позивач просила визнати право власності на весь будинок, є безпідставними, оскільки судом правильно визнано право власності на частину спірного майна в межах заявлених позовних вимог.
Посилання скаржника на те, що судом в резолютивній частині рішення не встановлено та позивачем не заявлялись вимоги про визнання спірного будинку спільним майном подружжя, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Так, судом у мотивувальній частині рішення на підставі відповідних норм закону встановлено, що спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та вирішено питання про визнання за позивачем права власності на належну їй частку у спільному майні подружжя.
Твердження представника відповідача, що права позивача жодним чином не були порушені, а тому у позивача не виникло і право звернення до суду із даним позовом, спростовуються матеріалами справи та зокрема, апеляційною скаргою, в якій відповідач не погоджується із рішенням суду щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, тому воно зміні чи скасуванню не підлягає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Гупало Максима Михайловича слід залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2022 року – без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Гупало Максима Михайловича залишити без задоволення. 
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2022 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді 

                                
Повний текст постанови складений 25 серпня 2022 року