УХВАЛА
про повернення касаційної скарги

20 квітня 2022 року 

м. Київ
справа № 308/5040/17
адміністративне провадження № К/990/8344/22  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кравчука В.М.

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року (колегія у складі суддів Курильця А.Р., Кушнерика М. П., Мікули О.І.)
у справі № 308/5040/17
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, ОСОБА_3 
про визнання незаконним та скасування пункту рішення та містобудівних умов та обмежень. 

УСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: 
-          визнати незаконним та скасувати п. 1.1 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.09.2015 № 309 про надання дозволу на переведення з житлового приміщення у нежитлове приміщення квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв. м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , функціональне призначення - офісне приміщення;
-          визнати незаконним надані ОСОБА_3 15.07.2016 Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 87/20-17/2016 для «реконструкції власного нежитлового приміщення № 1 під магазин з кафетерієм з влаштуванням входу з вулиці на АДРЕСА_1 ».

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області рішенням від 04.06.2018, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 25.09.2018, відмовив у задоволенні позову. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 10.06.2020 скасував рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2018 та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 25.09.2018, закрив провадження у справі; ухвалою від 27.08.2020 - передав справу для продовження розгляду до Закарпатського окружного адміністративного суду.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із аналогічним позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, ОСОБА_3 у справі № 260/3642/20.

Закарпатський окружний адміністративний суд ухвалою від 24.03.2021 об`єднав в одне провадження адміністративну справу № 308/5040/17 зі справою № 260/3642/20.
Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 24.09.2021 (суддя Ващилін Р.О.) задовольнив позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
ОСОБА_3 оскаржила зазначене судове рішення в апеляційному порядку.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 12.01.2022 скасував рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.09.2021, прийняв нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ;
-          закрив провадження у справі у частині вимог ОСОБА_2 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 238 КАС України. 
Повний текст судового рішення апеляційної інстанції складено 24.01.2022.

23.02.2022 ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, що 08.04.2022 надійшла до Верховного Суду, в якій, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 12.01.2022 та залишити в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.09.2021.
Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що суд апеляційної інстанції вирішив спір без врахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 728/2655/15-а, щодо переведення житлових приміщень в нежитлові за згодою власників суміжних приміщень. При зверненні до виконавчого комітету ОСОБА_3 не отримувала згоду власників та мешканців суміжних квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та її згоди, як мешканки квартири АДРЕСА_5 .  

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого. 
Відповідно до ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
ОСОБА_1 визначає підставу касаційного оскарження постанови Восьмий апеляційний адміністративний суд від 12.01.2022, передбачену п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України. 
У разі подання касаційної скарги на цій підставі учасник справи має чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі покликається на постанову Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 728/2655/15-а, висновки в якій зводяться до того, що: «<…>для переведення житлових приміщень в нежитлові власники таких приміщень зобов`язані в обов`язковому порядку отримати згоду власників суміжних приміщень».
Суди апеляційної інстанції у цій справі виходив з того, що ОСОБА_1 не є власником (співвласником) квартири АДРЕСА_5 , не здійснила у встановленому законом порядку реєстрацію місця свого проживання у квартирі, тому не може стверджувати про порушення її прав внаслідок прийняття оскарженого рішення. 
Між тим, Верховний Суд у постанові від 23.10.2018 у справі № 728/2655/15-а не викладав висновків щодо необхідності отримання власником житлового приміщення згоди користувачів суміжних приміщень для переведення приміщення в нежитлове.
Тобто, ОСОБА_1 у касаційній скарзі покликається на висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у неподібних правовідносинах.
Будь-яких інших висновків Верховного Суду, що могли бути невраховані Восьмим апеляційним адміністративним судом при вирішенні справи, чи підстав касаційного оскарження, передбачених     п. 2, 3, 4 ч. 4 ст. 328 КАС України, скаржник не зазначає. 
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження судових рішень та належного правового обґрунтування унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Суд також роз`яснює, що у разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України має бути чітко обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 4 статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, щодо яких саме правовідносин Верховний Суд ще не сформував правового висновку, а не абстрактно на це покликатися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права (п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України) щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права, за умови заявлення у касаційній скарзі також підстав касаційного оскарження, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2     ст. 328 КАС України. 
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження судових рішень та належного правового обґрунтування унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Зважаючи на наведене, Суд вважає, що ОСОБА_1 слід повернути касаційну скаргу відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України.
Зазначене не позбавляє позивача права на повторне звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою в межах розумних строків та при дотриманні вимог КАС України.

Керуючись ст. 328, 330, 332 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1.          Повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 308/5040/17.
2.          Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає ОСОБА_1 реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3.          Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                           В.М. Кравчук