ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/386/21  Номер провадження 22-ц/814/1729/22	Головуючий у 1-й інстанції Власенко  М.В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»
на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року у складі судді Власенка М. В.
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
в с т а н о в и в:
У січні 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що відповідно до пунктів 1.1., 1.2, 8.1 Кредитного договору № HAH2GA00000052 від 19 вересня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк»), та ОСОБА_2 , банк надав позичальникові кредитні кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії у загальному розмірі 101 882,16 доларів США на строк з 19 вересня 2008 року по 19 вересня 2028 року включно. 
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, за період з 27.10.2008 по 04.01.2021 утворилася заборгованість в сумі 843 636,18 доларів США, а тому банк звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредиту.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.07.2013 у справі № 2011/10171/12 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAH2GA00000052 від 19 вересня 2008 року в розмірі 210 201,91 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.05.2012 складало 1679702,45 грн.
На підставі вказаного рішення було видано виконавчі листи, проте рішення так і не виконано, що є підставою для відповідальності, встановленої законом, а підстави та розмір заборгованості ОСОБА_2 не потребують додаткового доведення.
Відповідно до пунктів 1.3, 8.3 Кредитного договору у забезпечення виконання своїх зобов`язань ОСОБА_2 передано в іпотеку банку 2-кімнатну квартиру загальною площею 82,20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 18.08.2008 Московської районною в м. Харкові радою.
Згідно пункту 33.4 Договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 587 011,23 грн.
На підставі даного договору іпотеки 19.09.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милиця М. Л. було внесено реєстраційний запис до Державного реєстру іпотек щодо обтяження іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Через невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами розгляду якого заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року у справі № 2-1380/10/15 звернуто стягнення за іпотечним договором № HAH2GA00000052 від 19 вересня 2008 року на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 18.08.2008 Московської районною в м. Харкові радою, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милиця М. Л. за реєстровим № 3623; надано право ЗАТ КБ «ПриватБанк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором кредиту № HAH2GA00000052 від 19 вересня 2008 року та усі витрати, пов`язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки; виселено та знято з реєстраційного обліку з даної квартири усіх мешканців, без надання іншого жилого приміщення; з метою збереження предмету іпотеки до його реалізації надано ЗАТ КБ «ПриватБанк» право обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, а також складання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. 
Однак, зазначене рішення суду виконано не було через протиправний продаж 28 грудня 2010 року предмету іпотеки ліквідатором банкрута арбітражним керуючим ОСОБА_4 покупцю ОСОБА_5 в межах ліквідаційної процедури по справі № Б-50/48-09 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , що розглядається господарським судом Харківської області. 
Вказував, що оскільки зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором не пов`язані з підприємницькою діяльністю ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» не заявляв свої вимоги у справі про банкрутство № Б-50/48-09, а іпотечне майно не могло бути включено до ліквідаційної маси. На час продажу предмету іпотеки в межах ліквідаційної процедури АТ КБ «ПриватБанк» не був кредитором у розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відтак його вимоги до ОСОБА_2 не могли бути заявлені та задоволені в процедурі банкрутства, а сам предмет іпотеки був відчужений без згоди іпотекодержателя АТ КБ «ПриватБанк». 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2013 року у справі № 2-5675/11 (2/638/144/13), яке набрало законної сили, визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки. Відтак, кредитний договір та договір іпотеки є чинними, а підстави припинення іпотеки - відсутні.
Також зазначав, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 15 квітня 2014 року власником іпотечного майна є ОСОБА_1 - на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2014 року, укладеного з ОСОБА_3 , як продавцем, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15 квітня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 205. 
При цьому обтяження іпотекою були зняті лише 10 квітня 2014 року відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 01 квітня 2014 року у справі № 640/531/14-ц, яке ґрунтується на нормах Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а отже, після набрання чинності рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2013 року у справі № 2-5675/11 (2/638/144/13) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного 28 грудня 2010 року між ліквідатором арбітражним керуючим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , - підстави для зняття обтяжень іпотекою відсутні.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» іпотека за договором іпотеки для власника іпотечного майна – ОСОБА_1 є дійсною, а відповідач набула статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за договором іпотеки, що підтверджується правовими висновками Верховного Суду у справах № 757/48856/16-ц, № 644/1793/16-ц, № 922/2416/17. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № HAH2GA00000052 від 19 вересня 2008 року в загальному розмірі 210 201,91 доларів США (станом на 15 травня 2012 року, яка складалася з: 85 856,56 доларів США - заборгованість за кредитом; 45 375,22 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11 770,97 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 57 159,75 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 10 008,12 доларів США - штраф (процентна складова)), - звернути стягнення за Договором іпотеки № HAH2GA00000052 від 19 вересня 2008 року на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,20 кв. м, житлова площа 44,6 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15 квітня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 205, - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною продажу, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2021 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 .
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що, враховуючи сутність іпотеки та сутність правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним відновленням прав кредитора у зв`язку із скасуванням незаконного рішення є застосування передбаченої угодою сторін процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) кредиту, а тому висновки суду першої інстанції про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права є хибними. 
Вказує, що за наявності чинної іпотеки за договором іпотеки Банк звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною продажу, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, оскільки саме такий спосіб захисту прямо передбачений статтею 39 Закону України «Про іпотеку».
Зазначає, що в даній справі судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому факту, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження майна боржника ОСОБА_2 був виключений з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.04.2014, тобто за 5 днів до укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2014, що свідчить про те, що відповідачка не могла не знати про існування обтяження квартири іпотекою АТ КБ «ПриватБанк».
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Шепетуха В. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника, які прибули в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
По справі встановлено, що 19 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № НАН2GA00000052, за умовами якого банк надав позичальникові кредитні кошти у вигляді поновлювальної лінії у загальному розмірі 101 882,16 доларів США на строк з 19 вересня 2008 року по 19 вересня 2028 року включно на наступні цілі: у розмірі 84 314,36 доларів США - на споживчі цілі, з них 81 005,80 доларів США - на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 2 430,17 доларів США - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту з моменту надання кредиту, 478,22 доларів США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 400,17 доларів США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування за перший рік кредиту, а також у розмірі 17 567,80 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць (15% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 7.2 Договору (а.с. 9-14).
У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 19 вересня 2008 року був укладений договір іпотеки квартири № НАН2GA00000052, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малиця М. Л. та зареєстрований в реєстрі за № 3623, згідно з яким позичальник передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатну квартиру загальною площею 82,20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на непорухоме майно, виданого 18.08.2008 Московської районною в м. Харкові радою.
Згідно пункту 33.4 Договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 587 011,23 грн.
Згідно пункту 22 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.
Пунктом 27 договору іпотеки іпотекодержателю надано право за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку». 
Відповідно до пункту 28 договору іпотеки термін дії договору до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року у справі № 2-1380/10/15, яке набрало законної сили 20 серпня 2010 року, звернуто стягнення за іпотечним договором № НАН2GA00000052, укладеного 19 вересня 2008 року на предмет іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 18 серпня 2008 року Московською районною в м. Харкові радою, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малиця М. Л. за реєстровим № 3623. Надано право ЗАТ КБ «ПриватБанк» за рахунок продажу предмета іпотеки задовольнити свої вимоги за договором кредиту № НАН2GA00000052 від 19 вересня 2008 року та усі витрати, пов`язані із збереженням та реалізацією іпотеки. Виселено та знято з реєстраційного обліку з даної квартири усіх мешканців, без надання іншого жилого приміщення. З метою збереження предмету іпотеки до його реалізації надано ЗАТ КБ «ПриватБанк» право обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, а також складання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.
На виконання зазначеного рішення 25 серпня 2010 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2-1380/10/15 із строком пред`явлення до виконання до 20 серпня 2013 року. Даних щодо звернення стягувачем виконавчого листа до виконання матеріали справи не містять.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2013 року у справі № 2011/10171/12, яке набрало законної сили 16 липня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № НАН2GA00000052 від 19 вересня 2008 року в розмірі 210 201,91 доларів США, що за курсом 7,99, відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 травня 2012 року, складає 1 679 702,45 грн.
29 серпня 2013 року судом видано виконавчий лист № 2011/10171/12 за вказаним рішенням суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором зі строком пред`явлення до виконання в 1 рік, інформації щодо його виконання матеріали справи не містять.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2013 року у справі № 2-5675/11 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 28 грудня 2010 року між ліквідатором, арбітражним керуючим Корольовим В. В. та між ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д. В. за реєстровим номером 3063. 
Рішення набрало законної сили 17 вересня 2014 року після перегляду справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
У цій справі судами встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» як іпотекодержатель спірного нерухомого майна згоди на укладення договорів купівлі-продажу предметів іпотеки не давав, на момент проведення їх відчуження рішенням Київського районного суду м. Харкова від 1 лютого 2010 року звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , тому укладення арбітражним керуючим ОСОБА_4 в процесі ліквідаційної процедури СПДФО ОСОБА_2 спірних договорів купівлі-продажу порушує права та охоронювані законом інтереси банку. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідками, на що неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частини перша, четверта статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
Звернувшись у 2010 році з позовом до ОСОБА_2 у справі № 2-1380/10/15 іпотекодержатель - АТ КБ «ПриватБанк» реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду у обраний позивачем спосіб. 
За рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року у справі № 2-1380/10/15 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 25 серпня 2010 року судом було видано виконавчий лист, якій підлягав виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». 
Та обставина, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння позивача за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2010 року, який визнано судом недійсним, не спростовує чинності вказаного судового рішення та його обов`язковості з огляду на приписи статей 129, 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.
Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 12, частина перша статті 13 ЦК України).
Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (частина п`ята статті 12 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 викладено правовий висновок, згідно якого відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).
За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню (пункт 7.22 постанови).
По справі встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 15.04.2014, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на спірне нерухоме майно, відомості щодо його обтяження іпотекою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні. Доказів того, що купуючи спірну квартиру відповідач діяла недобросовісно матеріали справи не містять, отже, підстав для задоволення позовних вимог банку до нового власника нерухомого майна, яка не була та не могла бути обізнана про існування іпотеки та набула майно вільним від незареєстрованих прав АТ КБ «ПриватБанк», не має.
Суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, підстав для скасування якого за наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційним судом не вбачається.
Доводи апеляційної скарги, що відповідач не могла не знати про обтяження квартири іпотекою, відомості про яку були виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за 5 днів до укладення правочину купівлі-продажу квартири від 15.04.2014, ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України є неналежним засобом доказування. 
Належних та допустимих доказів на спростування презумпції добросовісної та розумної поведінки особи (частина п`ята статті 12 ЦК України), що згідно вимог статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача, по справі не надано і суду таких обставин не доведено.
Враховуючи вказане, колегія суддів апеляційного суду залишає апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Як вбачається з наданих представником ОСОБА_1 адвокатом Шепетухою В. В. договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2022 року, додаткової угоди до цього договору від 12.02.2022, квитанції до прибуткового касового ордера від 12 лютого 2022 року, за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції відповідачем понесені витрати у розмірі 15 000 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу таких витрат, колегія суддів апеляційного суду, виходячи з норм частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133, статті 137, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 141 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає, що компенсації відповідачеві у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає 5 000 грн, що є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року - залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна