19.05.22
22-ц/812/520/22
Справа №490/3500/21 Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О. А.
Провадження № 22ц/812/520/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
19 травня 2022 року                                                         м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Самчишиної Н. В., Колосовського С. Ю., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1  
на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 1 лютого 2022 року , ухваленого під головуванням судді Гуденко О. А. в залі суду в місті Миколаєві о 17 год. 27 хв. із складанням його повного тексту 2 лютого 2022 року по справі, за  позовом 
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 
про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А: 
14 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , вимоги за яким уточнила 7 жовтня 2021 року та просила про стягнення з відповідача, який є батьком дитини, аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7 000 грн. щомісячно.
В обґрунтування позову посилалася на те, що дитина проживає разом з нею та потребує матеріальної допомоги, а відповідач, з яким вона у зареєстрованому шлюбі не перебувала, проживає окремо від них та не надає достатньої допомоги по утриманню сина.
У письмовому відзиву відповідач ОСОБА_1 вимоги про стягнення з нього аліментів визнав частково у розмірі 2 000 грн., який, на його думку, є достатнім для нормального розвитку дитини, враховуючи той факт, що він спілкується з дитиною і добровільно надає допомогу на її утримання. Крім того кожний з батьків повинен брати рівну участь в утриманні своїх дітей, але позивачка фактично просить про стягнення з нього більше половини його доходу, що призведе в наступному до погіршення його матеріального стану. 
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 1 лютого 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 3 000 грн. щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 14 травня 2021 року і до його повноліття, а також судові витрати.
Ухвалюючи рішення суд керувався тим, що батько, який є працездатним, зобов`язаний утримувати свою малолітню дитину, внаслідок чого визначаючи розмір аліментів, вважав його справедливим, з огляду на участь обох батьків у забезпеченні достатнього рівня утримання дитини відповідного віку. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду її дійсним обставинам, просить рішення суду змінити та ухвалите нове про стягнення з відповідача аліментів на користь дитини в розмірі 2 000 грн.
Апелянт посилається на те, що судом не враховано усі надані ним докази у справі та наявність у позивачки, яка проживає у селі, додаткового доходу, а визначений судом розмір аліментів, який підлягає сплаті, є непомірним та складає 50% від його доходів.
У письмовому відзиву представник позивачки – адвокатка Балабан Н. І. доводи апеляційної скарги не визнала та вважала їх необґрунтованими. 
Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 23 лютого та 16 травня 2022 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у порядку спрощеного письмового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав. 
Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю  ОСОБА_2 , що представники сторін не оспорювали у судовому засіданні (а.с.4-6, 9-10). 
Позивачка ОСОБА_2 станом на квітень 2021 року не працювала, знаходилася у відпустці по догляду за дитиною та отримує до наступного часу державну допомогу. Починаючи з вересня 2021 року приступила до роботи в якості методиста Миколаївського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, де отримує заробітну плату в розмірі 8 106 грн 18 коп., інших доходів немає (а.с.11, 39). 
Відповідач проживає окремо від дитини, є працездатним, до грудня 2021 року отримував мінливий дохід, але надає допомогу на утримання дитини, в тому числі з оплати медичної допомоги з лікування зубів (а.с.59-64). Починаючи з 1 грудня 2021 року ОСОБА_1 уклав трудовий договір з ФОП ОСОБА_5 , за яким прийнятий на роботу вантажником з щомісячною оплатою праці в розмірі 6 500 грн (а.с.65-67), а отже має постійний дохід та не має інших утриманців. 
Відповідно до положень статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошові і (або) натуральній формі.
За такого, судом першої інстанції вірно встановлено, що домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини між батьками неповнолітнього ОСОБА_3 не досягнуто, внаслідок чого матір`ю дитини подано позов на підставі статті 184 СК України.
Посилання апелянта на надання ним добровільної допомоги у попередній період не позбавляє мати права на подачу позову про стягнення аліментів з батька у розмірі, урегульованому у судовому порядку за наявності спору між батьками про достатність участі кожного з них у забезпеченості рівня утримання дитини, з огляду на її стан та вік. 
За такого не є слушними посилання апелянта на врахування судом у розмір аліментів додаткових витрат на утримання дитини, оскільки такі вимоги позивачкою не заявлялися та судом не розглядалися, а отже не були предметом дослідження у судовій справі. 
Відтак, виходячи із змісту статей 180, 184 СК України суд прийшов до вірного висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі. 
При визначенні розміру аліментів, суд врахував матеріальний стан відповідача, те, що він є працездатним, працює, отримує заробітну плату за домовленістю з ФОП ОСОБА_5 , який є його родичем, не має захворювань та інших утриманців, а тому не позбавлений можливості отримати додаткові доходи, тобто судом враховані усі обставини, які передбачені статтею 182 СК України.
Крім цього судом, при визначені розміру аліментів звернута увага на положення частини 2 статті 182 СК України, за якими мінімально рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Такий дохід для відповідача, за умови його працездатності та відсутності інших утриманців, є достатнім для визначення розміру аліментів в межах, що не є меншими, ніж розмір прожиткового мінімуму на дитину 2018 року народження.
Так, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку постійно змінюється в бік його збільшення, та пов`язаний із прийняттям щорічного Державного бюджету України. Станом на лютий 2022 року такий мінімум складав 2 100 грн. та до кінця року 2 272 грн.
При цьому матеріальний стан матері у відповідності до статті 182 СК України не впливає на визначення розміру аліментів, які підлягають присудженню.
За такого, рішення суду першій інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновок суду ґрунтується на нормах сімейного законодавства, що є підставою для відхилення апеляційної скарги із залишенням рішення місцевого суду без змін.
Посилання відповідача у відзиві та змісті апеляційної скарги на врахування додаткових витрат на утримання дитини не має правового значення для визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з батька на утримання його малолітньої дитини. 
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 1 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуюча О.О. Ямкова 
Судді                                                 С. Ю. Колосовський
                                                Н. В. Самчишина