Постанова
Іменем України       

29 червня 2022 року
м. Київ

справа № 554/7291/19
провадження № 61-771св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Фаловської І. М., 
 
суддів: Ігнатенка В. М., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., 
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на протокольну ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову у витребуванні доказів у повному обсязі, протокольну ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня                     2021 року про залишення без розгляду додаткових документів у повному обсязі, ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року в складі судді Тимошенко Н. В., ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в частині відмови у прийнятті апеляційної скарги на протокольні ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів та їх дослідження, протокольну ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року про відмову у витребуванні доказу та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Карпушина Г. Л., Обідіної О. І., 

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
 
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 19 березня 2021 року касаційну скаргу                           ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від  30 листопада 2020 року - без змін.
 
У травні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2020 року у зазначеній справі.
 
В обґрунтування заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2020 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 30 листопада            2020 року та постановою Верховного Суду від 16 березня 2021 року, відмовлено у задоволенні його позову до АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Підставою звільнення його з роботи за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, внаслідок невідповідності виконуваної роботи за станом здоров`я, згідно з наказом (розпорядженням) від 12 липня 2019 року № 92/ос є «Висновок медичної комісії від 21 червня 2019 року».
 
На запит Полтавського апеляційного суду Комунальне підприємство «3-тя міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» (далі - КП «3-тя міська клінічна лікарня Полтавської міської ради») надало суду «Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду працівників виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»               від 28 грудня 2019 року, який був приєднаний до матеріалів справи.
 
Проте після розгляду справи з інформації, наданої Управлінням Держпраці у Полтавській області від 21 квітня 2021 року за № 16-л500/01/15-04/269 та КП «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» від 24 квітня 2021 року за                                № 1549/01.6, йому стали відомі обставини, які він вважає нововиявленими, а саме:
 
1) «Висновок медичної комісії від 21 червня 2019 року» який згідно з наказом (розпорядженням) від 12 липня 2019 року № 92/ос був підставою для звільнення, не передбачений чинним законодавством, КП «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» не оформлювався, не складався. В архіві такого документа немає і отримати його копію неможливо. Дата встановлення цієї нововиявленої обставини           24 квітня 2021 року. Доказом, що підтверджує наявність цієї нововиявленої обставини є лист КП «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» від 24 квітня 2021 року за № 1549/01.6;
 
2) 12 липня 2019 року його звільнили з посади на підставі «Висновку медичної комісії від 21 червня 2019 року», який не складався, не оформлювався і не передбачений чинним законодавством;
 
3) Висновки ЛКК та МСЕК за 2019 рік, протоколи лабораторних досліджень умов праці з визначенням шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на його робочому місці до Управління Держпраці у Полтавській області не надавались. Дата встановлення цієї нововиявленої обставини 24 квітня 2021 року. Доказом, що підтверджує наявність цієї нововиявленої обставини є лист Управління Держпраці у Полтавській області від 21 квітня 2021 року за                                              № 16-л500/01/15-04/269;
 
4) У 2017-2019 роках категорії працівників відповідно до штатного розпису, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду, «Списки працівників, які підлягають періодичним медичним оглядам», «Акт визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду» складені без надання протоколів лабораторних досліджень, що є порушенням «Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року № 246. Дата встановлення цієї нововиявленої обставини - 24 квітня 2021 року. Доказом, що підтверджує наявність цієї нововиявленої обставини є лист Управління Держпраці у Полтавській області                від 21 квітня 2021 за № 16-л500/01/15-04/269.
 
25 травня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про доповнення обґрунтування вимог про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій вказав, що законність звільнення має бути доведена саме роботодавцем і є неприпустимим перекладання на працівника обов`язку щодо доказуванню законності його звільнення. При цьому вказував, що інформація, зазначена в листах Управлінням Держпраці у Полтавській області від 21 квітня 2021 року за № 16-л500/01/15-04/269 та КП «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» від 24 квітня 2021 року за №1549/01.6, існувала на час розгляду справи, проте не була йому відома, істотно впливає на вирішення справи, потребує дослідження і пов`язана з документом, який був підставою для його звільнення.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду 
від 17 листопада 2021 року, заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
 
При цьому протокольними ухвалами Октябрського районного суду міста Полтави                  від 27 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його клопотань про витребування та дослідження доказів.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в частині прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1 на протокольні ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотань про витребування та дослідження доказів відмовлено з тих підстав, що ухвали, занесені до журналу судового засідання, не є окремими процесуальними документами, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, а тому відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України не підлягають оскарженню окремо від судового рішення. 
 
Протокольною ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у витребуванні доказу з тих підстав, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, не надавав оцінку вказаному доказу.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
11 січня 2022 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на протокольну ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову у витребуванні доказів у повному обсязі, протокольну ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про залишення без розгляду додаткових документів у повному обсязі, ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня                2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в частині відмови у прийнятті апеляційної скарги на протокольні ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів та їх дослідження, протокольну ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року про відмову у витребуванні доказу та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скарги заявника зводяться до таких аргументів.
 
Щодо оскарження протокольних ухвал суду першої інстанції від 27 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів та їх дослідження.
 
Заявник зазначає, що він не зміг самостійно отримати документ під назвою «Висновок медичної комісії від 21 червня 2019 року», який став підставою для його звільнення, а надані на його запити відповіді відповідача підтвердили обставину, що такого висновку не існує, що має наслідком безпідставність його звільнення. Таким чином ним була виявлена обставина, яка існувала на час розгляду справи, проте не була йому відома, оскільки була прихована відповідачем від суду та нього, а лікарня, де він проходив періодичний медичний огляд, не видавала «Висновок медичної комісії                      від 21 червня 2019 року» і такий документ у відповідача відсутній. Проте суд першої інстанції замість захисту його гарантованих Конституцією прав і свобод протокольною ухвалою, без будь-яких обґрунтувань та посилань на норми чинного законодавства, відмовив у задоволенні клопотання про витребування та дослідження доказів, які мають вирішальне  значення для правильного вирішення справи.  
 
Ухвала про відмову у витребуванні доказів унеможливлює подальше встановлення обставин цієї справи, пов`язаних з існуванням (відсутністю) документа під назвою «Висновок медичної комісії від 21 червня 2019 року», який став підставою для його звільнення, перешкоджає встановленню наявності (відсутності) законної підстави для звільнення. 
 
Під час вирішення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами він подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які підтверджували факт відсутності такого документа як «Висновок медичної комісії               від 21 червня 2019 року», але суд, без зазначення будь-яких обґрунтувань, протокольною ухвалою залишив без розгляду подані ним документи, чим позбавив його права на подання доказів. 
 
Постановляючи оскаржувані ухвали, суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 жовтня 2020 року у справі № 148/2383/19 та                                          від 16 червня 2021 року у справі № 522/23110/17, не забезпечив докази, які мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясував усіх обставин справи на які посилався заявник, та не перевірив ці обставини доказами, чим порушив вимоги статей 116, 213, 228 та 229 ЦПК України.
 
Щодо оскарження ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про залишення без задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення
 
Заявник посилається на те, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не забезпечив докази, які мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясував усіх обставин справи, на які він посилався, і не перевірив ці обставини доказами, позбавив заявника права надати відповідні докази (відмовив у їх витребуванні та дослідженні), чим створив перешкоди у використанні доступних засобів захисту, обмежив його права на доступ до суду і правосуддя. Залишаючи без задоволення заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд не мотивував своїх висновків та, безпідставно відмовивши у задоволенні поданих ним клопотань, порушив його право на доступ до правосуддя та судовий захист, не з`ясувавши обставини справи, на які він посилався як на підставу своїх вимог. 
 
Щодо оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в частині відмови у прийнятті апеляційної скарги на протокольні ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів та їх дослідження.
 
Заявник зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали апеляційний суд не застосував норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а саме пункт 1 частини першої та частину другу статті 258, частини четверту, п`яту та восьму статті 259 ЦПК України. 
 
Також суд апеляційної інстанції, неправильно застосувавши норми частини першої статті 353 ЦПК України, не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 756/12128/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 367/6751/18, від 11 березня 2020 року у справі № 9901/608/19, від 05 лютого 2019 року у справі № 903/381/18, від 05 січня 2021 року у справі № 1718/2-а-834/11.
 
Щодо оскарження протокольної ухвали Полтавського апеляційного суду                                             від 17 листопада 2021 року про відмову у витребуванні доказу
 
Заявник вказує на те, що постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі                                         № 148/2383/19 та від 16 червня 2021 року в справі № 522/23110/17, у результаті чого, без належного мотивування, дійшов помилкового висновку про відмову у витребуванні доказу. 
 
Щодо оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 17 листопада                  2021 року
 
При ухваленні вказаної постанови апеляційний суд порушив вимоги частини першої статті 213, частини першої статті 228 та частини першої статті 229 ЦПК України, не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 522/23110/17, не забезпечив і не дослідив докази, які мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясував обставин, на які посилався заявник у поданій до суду заяві і не перевірив ці обставини доказами. 
 
Щодо вирішення питання про відвід члена колегії - судді Полтавського апеляційного суду Обідіної О. І.
 
02 листопада ОСОБА_1 до Полтавського апеляційного суду подано заяву про відвід судді Обідіної О. І., однак вказаний відвід у порядку, передбаченому ЦПК України, вирішено не було.
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У лютому 2022 року АТ «Укрзалізниця» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 
 
Провадження в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У травні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2022 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження колегією у складі п`яти суддів.
 
Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом
 
Установлено, що усерпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
 
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року та постановою Верховного Суду від 19 березня 2021 року касаційну скаргу                           ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення судів мотивовані відсутністю з боку роботодавця порушень трудового законодавства при здійсненні процедури звільнення позивача із займаної посади за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України. 
 
У травні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 10 вересня 2020 року у зазначеній справі.
 
Під час вирішення заяви ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції такі клопотання:
 
- 25 травня 2021 року - про витребування у відповідача доказів, зокрема, оригіналу документа - «Висновок медичної комісії від 21 червня 2019 року», який зазначений у наказі (розпорядженні) виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 12 липня  2019 року № 92/0с як підстава для його звільнення (том 3, а. с. 214-215);
 
- 25 травня 2021 року - про дослідження доказів, які є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами;
 
- 23 липня 2021 року - про приєднання до матеріалів справи доказів, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи та їх дослідження.
 
Протокольними ухвалами Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року у задоволені клопотань ОСОБА_1 про витребування доказів та їх дослідження відмовлено, а документи, долучені до клопотання від 23 липня 2021 року, залишені без розгляду.
 
Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення. 
 
Не погоджуючись з ухвалою від 27 липня 2021 року, постановленою по суті вирішення заяви, та з протокольними ухвалами від 27 липня 2021 року, ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року, постановленої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. 
 
Цією ж ухвалою відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження протокольних ухвал Октябрського районного суду міста Полтави                 від 27 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про витребування доказів та їх дослідження. 
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання, в якому просив витребувати у відповідача оригінал «Висновку медичної комісії від 21 червня 2019 року», який зазначений у наказі (розпорядженні) виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 12 липня 2019 року № 92/0с як підстава для його звільнення                   (том 4, а. с. 7-10).
 
Протокольною ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у витребуванні доказу з тих підстав, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, не надавав оцінку  вказаному доказу.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року - без змін. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Межі розгляду справи судом 
 
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Відповідно до частини другої статті 17 ЦПК України не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.
 
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
 
Тлумачення частини другої статті 17, пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають рішення суду першої інстанції лише після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
За матеріалами справи протокольні ухвали суду першої інстанції від 27 липня                       2021 року про відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів та їх дослідження в апеляційному порядку по суті не переглядалися, а тому вони не можуть бути оскаржені в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
З огляду на це касаційне провадження у зазначеній справі в частині оскарження протокольних ухвал суду першої інстанції від 27 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів та їх дослідження підлягає закриттю на підставі статті 396 ЦПК України. 
 
Що стосується протокольної ухвали апеляційного суду від 17 листопада 2021 року про відмову у витребуванні доказу, то скарга на таку ухвалу включена до касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції, винесеної по суті вирішення спору, в цьому випадку заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а тому така відповідно до частини другої статі 406 ЦПК України переглядається разом із постановою.
 
Враховуючи наведене, Верховним Судом переглядаються ухвала Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року, ухвала Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року щодо відмови у прийнятті апеляційної скарги в частині оскарження протокольних ухвал Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів та їх дослідження, протокольна ухвала Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року про відмову у витребуванні доказу та постанова Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Щодо ухвали Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року про відмову у прийнятті апеляційної скарги на протокольні ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року щодо відмови у задоволенні клопотань про витребування доказів та їх дослідження
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на протокольні ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотань про витребування та дослідження доказів відмовлено з тих підстав, що ухвали, занесені до журналу судового засідання, не є окремими процесуальними документами, постановлені судом не виходячи до нарадчої кімнати, а тому відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України не підлягають оскарженню окремо від судового рішення. 
 
За пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є, серед інших, ухвали.
 
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 258 ЦПК України).
 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої та восьмої статті 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.
 
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається (частина друга статті 352 ЦПК України).
 
Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).
 
Тлумачення та застосування положень статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. При цьому будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду. Законодавець розмежовує ухвали суду першої інстанції про витребування доказів та про забезпечення доказів. Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів у переліку, визначеному пунктом 2 частини першої статті 353 ЦПК України, відсутня. Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів не може бути оскаржена в апеляційному порядку, оскільки, з урахуванням стадії розгляду справи, особа, яка подає апеляційну скаргу, не позбавлена можливості поновити свої права в інший спосіб - шляхом оскарження в апеляційному порядку такої ухвали разом із рішенням суду першої інстанції.
 
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду                                     від 01 листопада 2021 рокув справі № 520/14132/18(провадження № 61-13531сво21).
 
Положення частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 259 та статті 353 ЦПК України не ставлять можливість реалізації учасником справи права на апеляційне оскарження певного кола ухвал місцевого суду в залежності від їх поділу на протокольні та такі, що оформлені окремим документом, як і не містять заборони оскарження в апеляційному порядку протокольних ухвал.
 
Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 у справі № 903/381/18, від 23 вересня 2020 року в справі  № 756/12128/15-ц,                 від 11 листопада 2020 року у справі  № 925/1142/18, від 20 травня 2021 року у справі №  904/4013/20, на які, зокрема, заявник посилається у касаційній скарзі.
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, постановлену за результатами вирішення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 також просив скасувати протокольні ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотань про витребування та дослідження доказів. 
 
Тобто протокольні ухвали не оскаржувалися в апеляційному порядку окремо від судового рішення, а заперечення на вказані ухвали заявником включено до апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про залишення його заяви без задоволення. 
 
Наведене свідчить про помилковість висновку суду апеляційної інстанції про відмову у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження протокольних ухвал Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року з тих підстав, що ухвали, занесені до журналу судового засідання, не є окремими процесуальними документами, постановлені судом не виходячи до нарадчої кімнати, а тому відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України не підлягають оскарженню окремо від судового рішення. 
 
Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що відмова суду апеляційної інстанції у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження протокольних ухвал Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року не вплинула на правильність результату вирішення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки заявник, звертаючись із клопотанням про витребування доказу під час розгляду його заяви, не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим частиною першою статті 43 ЦПК України, щодо надання такого доказу суду під час вирішення справи по суті позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
 
Щодо ухвали Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року про відмову у витребуванні доказу
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання, в якому просив витребувати у відповідача оригінал «Висновку медичної комісії  від 21 червня 2019 року», який зазначений у наказі (розпорядженні) виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця»     ПАТ «Укрзалізниця» від 12 липня 2019 року № 92/0с як підстава для його звільнення. 
 
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
 
Особа, яка подає позовну заяву (заяву), вправі очікувати від суду застосування вказаних норм процесуального законодавства, які надають їй право звернення з позовом (заявою) з можливістю подальшого вирішення процесуальних питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку.
 
Звертаючись до апеляційного суду з відповідним клопотанням про витребування у відповідача оригіналу «Висновку медичної комісії  від 21 червня 2019 року», заявник посилався на те, що вказаний доказ є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленою обставиною та має суттєве значення для правильного вирішення справи.  
 
При цьому заявник зазначав, що він позбавлений можливості самостійно отримати вказаний доказ, на підтвердження чого надав відповідь відповідача на його звернення від 26 квітня 2021 року, згідно з якою йому було відмовлено у наданні будь-якої інформації з приводу видачі та оформлення відповідного висновку медичної комісії.  
 
Крім того, протокольною ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави               від 27 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні поданого ним клопотання про витребування оригіналу «Висновку медичної комісії від 21 червня        2019 року».
 
Протокольною ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволені вказаного клопотання з тих підстав, що  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами, а тому враховуючи, що доказ, який заявник просив витребувати, не був предметом дослідження судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачав підстав для задоволення клопотання про його витребування на стадії апеляційного перегляду. 
 
Колегія суддів Верховного Суду з такими висновками суду апеляційної інстанції не погоджується, проте вважає, що така відмова по суті не впливає на результат вирішення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на те, що доказ, на який посилається заявник та який він просив витребувати, існував на час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, однак позивач не наполягав на його витребуванні та дослідженні. Тобто, звертаючись до апеляційного суду з відповідним клопотанням, заявник фактично намагався здійснити переоцінку доказів, що були досліджені судами під час розгляду справи.
 
Щодо ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року, постановленої (ухваленої) за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
 
Звертаючись до суду з відповідною заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник посилався на те, що підставою для звільнення його з роботи за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, внаслідок невідповідності виконуваної роботи за станом здоров`я, згідно з наказом (розпорядженням) від 12  липня 2019 року № 92/ос став «Висновок медичної комісії  від 21 червня 2019 року».
 
З інформації, наданої Управлінням Держпраці у Полтавській області від 21 квітня                2021 року за № 16-л500/01/15-04/269 та КП «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» від 24 квітня 2021 року за № 1549/01.6, ОСОБА_1 стало відомо, що такий висновок не передбачений чинним законодавством, КП «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» не оформлювався та не складався. Наведене, на думку заявника, свідчить про те, що його звільнення відбулося на підставі документа, який не складався, не оформлювався і не передбачений чинним законодавством. 
 
Разом із тим, вирішуючи справу по суті тавідмовляючи в задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій виходили із того, що його звільнення з роботи відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, при цьому судами враховано, що неможливість позивача за станом здоров`я продовжувати роботу на займаній посаді була підтверджена висновком медичної комісії щодо його стану здоров`я, а позивач не надав згоду на переведення на іншу роботу.
 
Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду 
від 17 листопада 2021 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими  обставинами залишено без задоволення.
 
Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, виходив із того, що наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
 
Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції та залишаючи її без змін, апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду та зазначив, що обставини, на які посилався заявник, як на нововиявлені, існували на час розгляду справи та могли бути відомі заявникові, а тому, звертаючись до суду з відповідною заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, він фактично намагається здійснити переоцінку доказів, що були досліджені судами під час розгляду справи.
 
За частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
 
Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. 
 
Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.
 
Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).
 
Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
 
Таким чином до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору і які існували на час постановлення рішення, але про які не було і не могло бути відомо особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду. 
 
Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи.
 
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. 
 
Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. 
 
Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній та касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що обставини, на які посилався заявник, як на нововиявлені, існували на час розгляду справи та могли бути відомі заявникові, а тому, звертаючись до суду з відповідною заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, він фактично намагається здійснити переоцінку доказів, що були досліджені судами під час розгляду справи по суті позовних вимог.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції, ухвалені за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, постановлені без додержання норм процесуального права. 
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з тим, що судом апеляційної інстанції допущені порушення норм процесуального права щодо відмови в перегляді протокольних ухвал суду першої інстанції та відмови у витребуванні відповідного доказу на стадії апеляційного перегляду справи з тієї підстави, що доказ, який просив витребувати заявник, не був предметом дослідження судом першої інстанції, а тому не підлягає оцінці судом апеляційної інстанції.
 
Але такі порушення, на думку колегії суддів, не вплинули на правильність та законність судових рішень, ухвалених по суті вирішення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а тому вказані вище порушення відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, які є правильними по суті і законними, з одних лише формальних міркувань.
 
Доводи касаційної скарги про те, що справа була розглянута суддею Обідіною О. І., якій було заявлено відвід, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді - члена колегії суддів Обідіної О. І. було відмовлено на підставі статей 36, 40, 381 ЦПК України.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення, зокрема, ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду             від 28 вересня 2021 року щодо відмови у прийнятті апеляційної скарги в частині оскарження протокольних ухвал Октябрського районного суду міста Полтави                  від 27 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів та їх дослідження та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 листопада    2021 року без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 396, 402, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Касаційне провадження в частині оскарження протокольних ухвал Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про витребування доказів та їх дослідження закрити.
 
Ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в частині відмови у прийнятті апеляційної скарги на протокольні ухвали Октябрського районного суду міста Полтави від 27 липня 2021 року про відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів та їх дослідження, протокольну ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року про відмову у витребуванні доказу та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 І. М. Фаловська     Судді:                                                                                             В. М. Ігнатенко                                                                                                                  С. Ю. Мартєв                                                                                                              В. В. Сердюк                                                                                                                                                                                                                    В. А. Стрільчук |