ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/61/20	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/82/22 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Парандюк Т. С., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника позивача АТ “Таскомбанк” - адвоката Подановського Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №607/61/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складений 09 серпня 2021 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства “Таскомбанк” до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KF021986 від 18 грудня 2013 року, -
                                       ВСТАНОВИВ:
       У січні 2020 року Акціонерне товариство “Таскомбанк” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №KF021986 від 18.12.2013 року у розмірі 209 966,39 гривень, а також судових витрат.
       В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між публічним акціонерним товариством “ВіЕс Банк”, правонаступником якого є акціонерне товариство “Таскомбанк” та ОСОБА_2 18.12.2013 року було укладено кредитний договір №KF021986 відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 300 000,00 грн. на строк до 17.12.2023 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 24,00% річних та виконати всі інші зобов`язання, в порядку та строки, визначені кредитним договором. Згідно договору поруки ОСОБА_1 виступив поручителем за вказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що позичальник не виконує належним чином взятих на себе зобов`язань товариство просило стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року позов Акціонерного товариства “Таскомбанк”задоволено.
       Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Таскомбанк” заборгованість за Кредитним договором №KF021986 від 18 грудня 2013 року в розмірі 209 966 гривень 39 коп., у тому числі: 154 949 грн. 90 коп. заборгованість за кредитом, 42 118 грн. 79 коп. заборгованість за відсотками, 12 897 грн. 70 коп. заборгованість по пені.
       Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Таскомбанк” 4 110 грн. судового збору сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд в рівних частках, тобто по 2 055 грн. із кожного.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у позові АТ “Таскомбанк” до нього відмовити посилаючись на його незаконність.
       Апелянт зазначив, що він проживає окремо від батька за адресою: АДРЕСА_1 , де і зареєстрований. Вказує, що ніяких вимог про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №KF021986 від 18 грудня 2013 року банк йому не надсилав і він нічого не отримував, тому у банка не було правових підстав для звернення з позовом до суду про стягнення з нього грошових коштів за даним кредитним договором.
       Від представника Акціонерного товариства “Таскомбанк” - адвоката Подановського Т. Р. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на те, що банк надсилав ОСОБА_1 1 жовтня 2019 року на адресу: АДРЕСА_1 повідомлення-вимогу за вих. №19599/70 про дострокове повернення кредиту, тому доводи апелянта є є безпідставними.
        ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про час, дату і місце проведення судового засідання.
       У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.
       Представник АТ “Таскомбанк” - адвокат Подановський Т.Р. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
       Заслухавши пояснення представника товариства, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
       Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає з огляду на таке.
       Судом встановлено, що 18 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством “ВіЕс Банк”, правонаступником якого є акціонерне товариство “Таскомбанк” та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KF021986, згідно умов якого Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти на споживчі потреби в сумі 300 000,00 грн., з кінцевим терміном погашення не пізніше 17.12.2023 року та сплатою 24% річних. Додатком 1 до договору, сторони встановили графік погашення кредиту та відсотків .
       Позивачем умови кредитного договору виконано та надано ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі, визначеній кредитним договором.
       Проценти розраховуються від суми кредиту, що фактично перебуває в користуванні Позичальника на кінець операційного дня, нарахування процентів здійснюється Банком щоденно у валюті кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом з розрахунку 365/366 днів у році, на суму фактичної заборгованості по кредиту. При цьому дата надання і дата повернення кредиту вважається одним днем користування кредитом (п.9.3 Кредитного договору).
       Погашення боргових зобов`язань за кредитним договором Позичальником здійснюється в наступній черговості: 1. Пеня, штраф, штрафні санкції за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів, інших боргових зобов`язань, встановлених кредитним договором; 2. Прострочені комісії; 3. Прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 4. Прострочена заборгованість за кредитом; 5. Строкові комісії; 6. Строкова заборгованість за нарахованими процентами; 7. Строкова заборгованість за Кредитом; 8. Витрати Банку, пов`язані з одержанням виконання боргових зобов`язань (п.11.4 Кредитного договору).
       У разі невиконання або неналежного виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором банк має право списати з рахунків позичальника суму боргу на підставі свого наказу про примусову оплату боргових зобов`язань позичальника в порядку ст.49 Закону України “Про банки і банківську діяльність”, або/та звернути стягнення на предмет застави або/та звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором від поручителя (гаранта), або застосувати інший спосіб, передбачений кредитним договором або чинним законодавством (п.12.1.2 кредитного договору).
       Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від суми несвоєчасного виконання боргових зобов`язань Позичальником за кожен календарний день прострочення (п.17.2 Кредитного договору).
       В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №KF021986 від 18.12.2013 року, між ПАТ “ВіЕс Банк”, правонаступником якого є АТ “Таскомбанк” та ОСОБА_1 укладено договір поруки №KF021986/S-1 від 18 грудня 2013 року.
       Відповідно до п.1.2 зазначеного договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником його зобов`язань за договором основного зобов`язання.
       Пунктом 4.2 статті 4 договору поруки сторони передбачили, що порука за цим договором видана на строк, що дорівнює строку дії договору основного зобов`язання, збільшеного на три роки.
       Банк може вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому, або у визначеній Банком частині за умови настання будь-якої з обставин, визначених п.12.1.8 кредитного договору.
       У зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань, 01 жовтня 2019 року АТ “Таскомбанк” на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 направлено вимоги за №19600/10, 19599/70 про дострокове погашення кредиту у 60-денний строк з дати одержання вимоги, які залишились без виконання (а.с. 25-26).
       Станом на 19.12.2019 року заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором №KF021986 від 18.12.2013 року становить 209 966,39 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 154 949,90 грн.; заборгованість за відсотками за період з 19.12.2018 по 18.12.2019 – 42 118,79 грн., заборгованість по пені нарахованій на суму простроченої заборгованості за період з 19.12.2018 по 18.12.2019 – 12 897,70 грн.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконував взятих на себе за умовами кредитного договору зобов`язань та договором поруки встановлено солідарну відповідальність позичальника та поручителя. При цьому суд врахував, що АТ “Таскомбанк” 01 жовтня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за №19600/70 та №19599/70 направляв вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №KF021986 від 18.12.2013 року. 
       Колегія суддів погоджується з таким з даним висновком суду. 
       Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
       Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
       Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).
       Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).
       Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
       Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
       Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
       Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).
       Встановивши, що позичальник належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань відповідно до умов кредитного договору суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором та солідарний обов`язок позичальника та поручителя по поверненню цієї заборгованості.
       З матеріалів справи вбачається, що 1 жовтня 2019 року товариство у зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направляло вимоги за №19600/10, 19599/70 про дострокове погашення кредиту у 60-денний строк з дати одержання вимоги (а.с. 25-26)., а тому доводи про те, що товариство не направляло вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань не відповідають обставинам справи. 
       Згідно пункту 2.4.1 договору поруки позичальник зобов`язується в повному обсязі виконати зобов`язання боржника , визначені в пункті 1.1, 1.2 договору впродовж 5 банківських днів з моменту отримання вимоги від кредитора — шляхом перерахування суми заборгованості боржника за реквізитами вказаними в договорі основного зобов`язання.
       В пункті 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №7 від 07 лютого 2014 року роз`яснено що пред`явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
       Враховуючи те, що позичальник не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, товариство направляло вимоги позичальнику та поручителю про дострокове повернення кредиту які не були виконані відповідачами і під час розгляду справи судом першої інстанції суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги.
       Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
       Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 грудня 2021 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року слід поновити.
       Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.
       Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                       ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року залишити без змін. 
       Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року.
       Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст судового рішення виготовлений 26 квітня 2022 року.

Головуючий: Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Парандюк Т.С.