УХВАЛА

01 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 380/3597/21
адміністративне провадження № К/990/7870/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Губської  О.А., 
перевіривши касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Яциника Володимира Васильовича
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року
у справі №380/3597/21
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Управління фінансів Львівської районної державної адміністрації Львівської області
за участю третіх осіб: Львівської районної державної адміністрації Львівської області, Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Яциника Володимира Васильовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі №380/3597/21.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №380/3597/21 між суддями від 01 квітня 2022 року визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя - Калашнікова О.В., судді Білак М.В., Губська О.А.
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження, Верховним Судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління фінансів Львівської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи Львівська районна державна адміністрація Львівської області, Перемишлянська районна державна адміністрація Львівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями позивачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі №380/3597/21, касаційну скаргу залишено без руху.
Скаржнику надано строк десять днів з дня вручення копії ухвали для зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів.
На усунення недоліків касаційної скарги скаржником подано клопотання, в якому заявник просить поновити процесуальний строк.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що об`єктивними перешкодами для повторного направлення касаційної скарги у найкоротший термін з моменту отримання копії ухвали Верховного суду про повернення первісної касаційної скарги стало те, що позивачем ухвалу про повернення первинної касаційної скарги отримано не було. Підготовкою, написанням та відправленням касаційної скарги від мого імені здійснював представник адвокат Яциник В.В. який здійснював піклування та догляд за своїм батьком. Окрім того, заявник вказує, що  не могла зустрітися зі своїм представником у цей період, оскільки він був змушений обмежити контакт з людьми з метою уникнення розповсюдження коронавірусної хвороби, оскільки він разом з батьком проживаємо за однією адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з перебування  судді-доповідача Калашнікової О.В., а також  судді Губської О.А. у відпустці питання про відкриття касаційного провадження вирішується після виходу суддів з відпустки.
Отож, оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.
З матеріалів касаційної скарги слідує, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 08 грудня 2021 року, а касаційну скаргу подано 10 березня 2022 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.
Вперше з касаційною скаргою позивач звернувся 04 січня 2022 року, яку ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року повернуто скаржнику, оскільки в ній не були викладені підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Копію зазначеної ухвали Верховного Суду від 31 січня 2022 року скаржник отримав   05 лютого 2022 року.
Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Статтею 129 Конституції України визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Із зазначеною правовою нормою Основного Закону України кореспондуються пунктом 7 частини 3 статті 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, а також ст. 13 цього Кодексу, якою закріплено право учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.
Скаржником зазначено, що його представник - адвокат Яциник В.В., який здійснював піклування та догляд за своїм батьком, який 25 грудня  2021 року переніс гострий інфаркт міокарда, а 20 січня 2022 року він захворів на коронавірусну хворобу і був госпіталізований у Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр. 28 січня 2022 року батько представника був виписаний з лікарні проте продовжив лікування від коронавірусної хвороби амбулаторно під наглядом сімейного лікаря і представник забезпечував його транспортування, догляд та піклування під час його амбулаторного лікування від коронавірусної хвороби та реабілітації після гострого інфаркту міокарда.
Копію ухвали Верховного Суду про повернення первісної касаційної скарги отримано представником позивача 05 лютого 2022 року. Доводів щодо неможливості подання повторної касаційної скарги у найкоротші строки з моменту отримання цієї ухвали Верховного Суду, клопотання про поновлення строку не містить.
В той же час, Верховний Суд наголошує, що особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та довести ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Всупереч наведеному скаржником не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів 
Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення оскільки такі не підкріплені доказами.
Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).
У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.
Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.
Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Пунктом 1 частини четвертої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ :
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі №380/3597/21.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 - адвоката Яциника Володимира Васильовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі №380/3597/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління фінансів Львівської районної державної адміністрації Львівської області, за участю третіх осіб: Львівської районної державної адміністрації Львівської області, Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.
Судді	О.В. Калашнікова М.В. Білак   О.А. Губська