ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1400/22 Справа № 932/13467/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря - Заворотного К.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                                ОСОБА_1 , 
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом зняття з реєстрації, виселення, - 
                                       ВСТАНОВИЛА: 
       06 вересня 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння від 05 жовтня 2001 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 18 грудня 1998 року № 866, їй на праві власності належить домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації та записаного в реєстрову книгу № 639 за реєстровим № 3521-388. 
       Згідно довідки №7 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/ осіб від 14 червня 2017 року, виданої відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, до складу зареєстрованих по даній адресі входять: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власник без реєстрації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - племінник, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син племінника. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку/ осіб від 05 лютого 2018 року, виданої Головою квартального комітету №19 Л.В.Ситниченко, до складу зареєстрованих по даній адресі входять: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власник без реєстрації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - племінник, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син племінника, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка племінника, дружина ОСОБА_5 без реєстрації.
       Позивач зазначає, що, будучи одноособовим власником домоволодіння, вона фактично обмежена у праві проживати у ньому та користуватись своїм майном. За життя її брат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , попросився тимчасово пожити у її будинку, на що вона погодилась. Через деякий час вона дізналась, що до її будинку переїхали проживати його дружина та син, дозволу на їх проживання вона не надавала. Після їх вселення у її будинок, брат кожен рік просив її ще пожити у будинку, вона не могла відмовити рідному брату і дозволяла тимчасово пожити. Пізніше їй стало відомо, що син її брата ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_5 , яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 , квартира належить їй на праві власності. Проте фактично вона проживає у її будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згоду на її вселення у вищевказаний будинок вона не надавала. ІНФОРМАЦІЯ_6 у Конькових народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_7 донька ОСОБА_7 , яких відповідачі без її відома і згоди зареєстрували у належному їй на праві власності будинку. Довідкою квартального комітету № 19 від 05 лютого 2019 року підтверджено факт проживання ОСОБА_2 у домоволодінні та реєстрацію (проживання) двох малолітніх дітей, та проживання з дружиною ОСОБА_5 без реєстрації, тому вона ставить перед судом питання про виселення також ОСОБА_5 та дітей.
       Позивач також зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_8 її брат ОСОБА_8 помер. Після смерті брата відповідачі у справі - ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_5 створюють їй перешкоди у користуванні та розпорядженні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , не впускають її до належного їй на праві власності будинку. Фактично відповідачі не визнають її право власності на будинок, вважають себе повноцінними власниками домоволодіння в цілому. За даним фактом вона зверталась до поліції, однак позитивного результату це не дало. Враховуючи порушення своїх прав з боку відповідачів, вона зверталася до Бабушкінського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, рішенням суду від 16 травня 2018 року їй було відмовлено в позові з тих підстав, що надані відповідачем докази підтверджують факт його проживання у спірному домоволодінні. 07 вересня 2018 року вона звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5 - колишньої дружини її брата, про усунення перешкод у користуванні. Рішенням суду їй також було відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_5 надала суду докази, які свідчать про її фактичну реєстрацію за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3 . 
       Вона, як власник будинку, заперечує відносно проживання в ньому сім`ї ОСОБА_1 , оскільки бажає використовувати належне їй майно на власний розсуд. Відповідачі не є членами її сім`ї і ніколи не були, та не належать до кола осіб, які постійно проживали разом з нею та вели спільне господарство, відповідно вона має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час, фактично самоправне зайняття спірного будинку не утворює у відповідачів права користування ним.
       Посилаючись на зазначене, позивач просить усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 із житлового приміщення що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.186-192).
       Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, апеляційну скаргу задовольнити та ухвалити нове рішення у справі про задоволення позовних вимог, з тих підстав, що у відповідності до ч.1 ст. 383 ЦК України вона має право використовувати помешкання, яке їй належить на праві власності, для власного проживання та на підставі ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном від відповідачів, згоду на проживання яких вона не надавала, як власник житлового помешкання, та які створюють для неї перешкоди для власного проживання за спірною адресою, враховуючи наявність іншого зареєстрованого місця проживання та права власності іншого житлового приміщення у ОСОБА_5 (а.с.196-201).
       Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.
       Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння від 05 жовтня 2001 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 18 грудня 1998 року № 866, позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 10,11/
       Згідно довідки КП ДМБТІ № 6659 від 25.05.2017 року, станом на 31.12.2012 року, право власності на будинок по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 /а.с. 12/
       Згідно довідки №7 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/ осіб від 14 червня 2017 року, виданої відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, до складу зареєстрованих по даній адресі входять: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власник без реєстрації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - племінник, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син племінника /а.с. 14/.
       Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 05 лютого 2018 року, виданої Головою квартального комітету №19, до складу зареєстрованих по даній адресі входять: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власник без реєстрації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - племінник, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син племінника, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка племінника, дружина ОСОБА_5 без реєстрації /а.с. 19/
       Також відповідачем у судовому засіданні надано свідоцтво про народження у нього ІНФОРМАЦІЯ_9 сина ОСОБА_6 , про що Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
       За твердженням позивачки, вона фактично обмежена у праві проживати у будинку, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , та не може користуватись своїм майном, тому просить усунути їй перешкоди у користуванні будинком шляхом зняття з реєстрації та виселення відповідачів, посилаючись на те, що вона не давала згоди на їх проживання та реєстрацію. 
       Також позивачка посилається на те, що син її брата ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_5 , яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві власності. Проте фактично вона проживає у її будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згоду на її вселення у вищевказаний будинок вона не надавала. 
        ІНФОРМАЦІЯ_6 у Конькових народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_7 донька ОСОБА_7 , яких відповідачі без її відома і згоди зареєстрували у належному їй на праві власності будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_8 її брат ОСОБА_8 помер, після смерті якого відповідачі у справі - ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_5 створюють їй перешкоди у користуванні та розпорядженні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , не впускають її до належного їй на праві власності вищезазначеного будинку. Фактично відповідачі не визнають її право власності на будинок, вважають себе повноцінними власниками домоволодіння в цілому.
       За даним фактом позивач зверталась до поліції, проте позитивного результату це не дало.
       Посилаючись на порушення своїх прав відповідачами, позивач зверталася за захистом своїх прав до суду.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року їй було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням з тих підстав, що надані відповідачем докази підтверджують факт його проживання у спірному домоволодінні.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5 - колишньої дружини її брата про усунення перешкод у користуванні, оскільки відповідачка надала суду докази, які свідчать про її фактичну реєстрацію за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3 .
       Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є племінником позивачки, він разом з батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_5 з народження проживає в будинку за адресою АДРЕСА_1 .
       23 серпня 2013 року він одружився з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася донька ОСОБА_7 .
       Разом зі своєю сім`єю ОСОБА_2 продовжив проживати за вказаною адресою, іншого житла він не має, спірне домоволодіння є єдиним житлом для його проживання.
        ОСОБА_5 , хоча і приймала участь у приватизації квартири своїх батьків за адресою АДРЕСА_5 , де має у власності 1/5 частину квартири, проте спірне домоволодіння є також її постійним місцем проживання, а також місцем проживання дітей відповідачів, оскільки у вказаній квартирі крім її батьків ще також проживає сім`я її сестри з трьома дітьми.
       Таким чином, відповідачі з дітьми за адресою АДРЕСА_1 проживають тривалий час, за час проживання вони здійснювали поточний ремонт в будинку, робили його покращення, ремонт, побудували на території домоволодіння господарські будівлі та споруди, на що витрачали власні кошти, що не спростовано позивачем, сплачувала комунальні послуги за проживання, в будинку знаходяться речі сім`ї відповідачів, меблі та техніка. Як пояснили в судовому засіданні відповідачі, про те, що вказаний будинок є власністю позивача вони дізналися в 2017 році після смерті ОСОБА_8 , вони не чинили перешкоди позивачці в проживанні в будинку та намагалися домовитися з нею про купівлю в неї цього домоволодіння, на що вона не погоджується.
       Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла, в у випадку виселення відповідачів з дітьми з будинку вони фактично будуть позбавлені житла, що суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись при цьому пунктом 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", яким визначено про обов`язок суду застосовувати Конвенцію та практику цього Суду як джерело права. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується з тим, що позивач має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_6 , фактично і проживає, зазначаючи про майбутнє відчуження цього помешкання його власниками, не надавши цьому будь-яких доказів.
       При цьому судом першої інстанції вірно відзначено, що спірне домоволодіння наразі є єдиним житлом відповідачів з дітьми, які тривалий час проживають в ньому, сплачують витрати на його утримання, ремонт майна та інші обов`язкові платежі, здійснюють його поліпшення, тобто відповідачі мають тривалий зв`язок із спірним домоволодінням як із житлом. Отже, тривалий час проживання відповідачів у спірному домоволодінні, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати спірне домоволодіння житлом відповідачів з дітьми в розумінні статті 8 Конвенції.
       Вказані правові позиції зазначені у постанові Верховного Суду у справі № 754/613/18-ц від 15.01.2020 року.
       Колегія суддів зазначає, що позивач мала домовленість зі своїм братом ОСОБА_8 про те, що він буде проживати у вказаному домоволодінні, про що позивач особисто зазначає у позовній заяві, тобто позивач надала згоду на проживання у своїй власності братові, який вселився за спірною адресою зі своєю сім`єю, при цьому син ОСОБА_2 зареєстрований за спірною адресою з 05 жовтня 2004 року, що узгоджується з відомостями, наданими 25 вересня 2019 року органом реєстрації проживання на запит суду(а.с.27).
       Після одруження з ОСОБА_5 та народження у цьому шлюбі двох дітей, всі разом проживають у будинку, а діти зареєстровані разом із батьком. Будь-яких доказів відсутності домовленості на проживання сім`ї відповідачів у спірному домоволодіння позивачем суду не надано. Домовляючись з братом про тимчасове його мешкання в будинку та його сім`ї, який не мав іншого житла, позивач мала можливість з`ясувати у нього про його наміри щодо подальшого проживання у будинку та готовність разом з сім`єю звільнити будинок на її вимогу, зокрема, укласти договір оренди з певними умовами, щоб передбачало характер та вагу обтяження її нерухомості при досягнення такої домовленості зі своїм братом, однак вона цього не зробила, погодившись на вселення брата із сім`єю та надання згоди на їх реєстрацію місця проживання.
       Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідачі створюють їй фізичні перешкоди в користуванні своєю власністю та неможливість сумісного з ними проживання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки будь-яких доказів цьому не надавалось як суду першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги.
       За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
       З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.
       Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров