ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 р. 	Справа № 520/19857/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.11.21  по справі № 520/19857/21
за позовом     Харківського національного університету внутрішніх справ  
до       ОСОБА_1               
про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з означеним позовом, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з у триманням у сумі 63151.14 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом сплати судового збору та подання заяви про поновлення строку на звернення до суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року клопотання позивача від 03.11.2021р. про поновлення строку звернення до суду із даним позовом залишено без задоволення, позов повернутий позивачу.
Не погоджуючись із судовим рішенням Харківський національний університет внутрішніх справ в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року про повернення його позовної заяви, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що листом ГУ НП в Харківській області від 06.09.2021 року вих.№6537/119-12/01-2021, повідомлено ХНУВС про звільнення ОСОБА_1 зі служби, який отримано позивачем 08.09.2021 року.
Позивач в обгрунтування доводів скарги посилається на те, що строк звернення до суду по спорам з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.2 ч.1 ст.19 КАС України) становить один місяць, установлений ч.5 ст.122 КАС України для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала відповідно до положень ст.320 КАС України скасуванню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 18.10.2021 року позивачем було надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду в якій позивач зазначив, що повідомлення про звільнення відповідача отримано університетом 08.09.2021, отже з цієї дати має обчислюватися строк на подання адміністративного  позову.
Повертаючи позовну заяву Харківського національного університету внутрішніх справ, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач звільнений зі служби 19.08.2021р., про що листом від 06.09.2021 № 6537/119-12/01-2021 повідомлено  позивача (вх.№ 1/2037 від 08.09.2021) та з дня отримання повідомлення позивач мав десятиденний строк для подання адміністративного  позову до суду у межах строків, визначених ч.5 ст.122 КАС України, проте, згідно відбитку штампу поштового відправлення  адміністративний позов подано на пошту 05.10.2021, таким чином позивач порушив строки звернення до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, з огляду на наступне.
Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
У відповідності до частин 1 та 2 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
За приписами пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Як передбачено пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є стягнення коштів, які витрачено на утримання ОСОБА_1 в Харківському національному університеті внутрішніх справ.
Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Аналогічний правовий висновок, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року (справа № 813/1045/18, провадження № 11-574апп19).
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Отже, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати коли розпочався перебіг цього строку.
Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідач звільнений зі служби 19.08.2021р., про що листом від 06.09.2021 № 6537/119-12/01-2021 повідомлено позивача (вх.№ 1/2037 від 08.09.2021).
Колегія суддів зазначає, що спір у цій справі відноситься до справ щодо проходження публічної служби, а отже, відповідно до положень частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду з цим позовом законом встановлено місячний строк.
Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Матеріалами справи встановлено, що наказом командувача Національної гвардії України від 19.08.2021 № 473 о/с (по особовому складу) відповідача звільнено за служби на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію". 
Листом від 06.09.2021 №6537/119-12/01-2021 повідомлено Харківський національний університет внутрішніх справ про звільнення ОСОБА_1 зі служби, який отримано позивачем 08.09.2021 року (вх.№ 1/2037 від 08.09.2021).
Тобто, починаючи з 09.09.2021 року, на наступний день після того, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, розпочався перебіг строку звернення до суду з позовом.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги суд погоджується з доводами апелянта про те, що саме з моменту отримання повідомлення про звільнення відповідача в ХНУВС розпочався строк звернення з адміністративним позовом до суду. 
За наведених обставин, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем Харківським національним університетом внутрішніх справ був пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Колегія суддів вважає, що про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивач  дізнався 08.09.2021 року та 05.10.2021 року (дата, коли позов подано на поштове відділення) у місячний строк, як це передбачено ст.122 КАС України звернувся до суду з позовом.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини у справі.
У рішеннях по справі "Мірагаль Есколанро та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі "Делькур проти Бельгії" Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві, у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.
Оскільки судом першої інстанції зазначені вище обставини залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ, скасовує ухвалу суду та направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010 року).
Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 520/19857/21 - скасувати. 
          Адміністративну справу №520/19857/21 за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		З.О. Кононенко 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський