Постанова
Іменем України
 
04 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 212/7150/20
провадження № 61-16204св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,    
треті особи: Первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Первинна профспілкова організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»,
 	
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області                    від 07 травня 2021 року у складі судді Дехта Р. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.
 
у справі за позовом  Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи: Первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Первинна профспілкова організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Криворізький залізорудний комбінат», АТ «Кривбасзалізрудком») у вересні 2020 року звернулося до суду з вищевказаним позовом, який уточнило у процесі розгляду справи, і остаточно просило:
- визнати фактичний страйк, організований відповідачами в підземних умовах шахт «Родіна», «Октябрська», «Гвардійська», «Тернівська» та розпочатий з 03 вересня                          2020 року без оголошення та висунення офіційних вимог адміністрації                                                     АТ «Кривбасзалізрудком» незаконним;
- визнати дії відповідачів та учасників фактичного страйку, найманих працівників шахт «Родіна», «Октябрська», «Гвардійська», «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком» щодо проведення фактичного страйку та залишення у гірничих виробках вказаних шахт у небезпечних підземних умовах після закінчення робочого дня (зміни) без дотримання встановленого законом порядку неправомірними;
- зобов`язати відповідачів та учасників страйку, найманих працівників шахт «Родіна», «Октябрська», «Гвардійська», «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком» припинити офіційно неоголошений фактичний страйк та неправомірні дії, а працівників розпочати роботу не пізніше дати набрання законної сили судовим рішенням;
- зобов`язати відповідачів та учасників фактичного страйку, найманих працівників шахт «Родіна», «Октябрська», «Гвардійська», «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком» припинити самовільне проникнення до гірничих виробок, а також перебування у небезпечних підземних умовах без дозволу керівника АТ «Кривбасзалізрудком» після закінчення робочого дня (зміни).
Зазначений позов, АТ «Кривбасзалізрудком» мотивувало тим, що з 03 вересня 2020 року і по час звернення до суду з цим позовом відповідачі, що є найманими працівниками позивача, за власним рішенням на порушення чинного законодавства України після закінчення своїх робочих змін згідно з графіками роботи, відмовились залишати свої підземні робочі місця. 
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 залишаються у підземних виробках шахти «Октябрська».
Адміністрація підприємства, враховуючи небезпечність ситуації, що склалася, не маючи права наражати на небезпеку інших працівників шахти, вимушена була з 04 вересня                  2020 року зупинити роботи у підземних умовах та заборонити спуск на горизонти шахт АТ «Кривбасзалізрудком» до виїзду на поверхню зазначених вище працівників.
Проте, жодних офіційних повідомлень про страйк, або колективний трудовий спір з адміністрацією підприємства, працівниками, які відмовляються залишити робочі місця в підземних умовах шахт, наразі не повідомлялося, жодних документально оформлених вимог до адміністрації АТ «Кривбасзалізрудком» з боку протестувальників не надходило.
З огляду на те, що письмові вимоги від трудового колективу до адміністрації підприємства не надходили і, відповідно, відмов щодо виконання будь-яких письмових вимог трудового колективу адміністрація не заявляла, дії відповідачів не підпадають під визначення страйку та законним страйком не є.
У зв`язку з аварійною ситуацією, спровокованою не виїздом з шахти відповідачів, позивач вимушено зупинив своє виробництво. Тобто, внаслідок неправомірних дій відповідачів порушено гарантоване статтею 43 Конституції України право на працю інших працівників позивача та право на підприємницьку діяльність (це право базується на реальній можливості здійснення особою на власний розсуд і ризик господарської діяльності, не забороненої законом, з метою одержання прибутку), закріплене статтею 42 Конституції України.
У період з 04 вересня 2020 року до звернення до суду позивач вживав заходів щодо врегулювання ситуації у добровільному порядку. За його ініціативою було проведено близько 20 переговорів з метою переконати відповідачів припинити порушення та поновити право позивача на здійснення господарської діяльності у звичайному режимі. До участі у переговорах залучались представники Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та народні депутати України, які мали можливість пересвідчитись у запропонованих варіантах вирішення конфлікту, розрахунках сум можливого підвищення заробітної плати, з урахуванням фінансових можливостей підприємства, були розроблені проекти меморандумів про порозуміння.
Представники трудового колективу, профспілкові лідери підприємства та України також були долучені до діалогу.
Розуміючи ризики тривалого перебування людей у шахті, позивачем було підписано «Меморандум про порозуміння та виконання зустрічних вимог між адміністрацією та працівниками ПАТ «Кривбасзалізрудком», спрямований на усунення причин та наслідків у зв`язку із залишенням у підземних умовах праці після закінчення робочої зміни», а також наказ № 3850 «Про підвищення тарифних ставок та посадових окладів                                       з 01 вересня 2020 року», яким з 01 вересня 2020 року було підвищено розміри тарифних ставок та окладів на 10 % - 25 %, в залежності від професій. 
Однак відповідачі, яким про вказані дії повідомляли їх присутні на перемовинах представники, від припинення своїх неправомірних дій не відмовились.
Позивач 21 вересня 2020 року в рамках проведення перемовин з представниками відповідачів запропонував ще одне 10 % підвищення тарифних ставок і окладів                                   з 01 жовтня 2020 року, після чого б рівень підвищення оплати праці сягнув би 21 % та       37,5 %, відповідно. Проте, відповідачі знову відмовились від припинення своїх неправомірних дій. 
Лише в усному порядку відповідачі 22 вересня 2020 року висунули в ультимативній формі вимоги по підвищенню додатково на 30 % тарифних ставок та окладів з 01 жовтня 2020 року, встановлення мінімальної тарифної ставки в підземних умовах з 01 жовтня 2021 року на рівні 1 000 доларів США, й прив`язці заробітних плат до змін курсу долара США.
Проте, у роботодавця немає ані законних підстав, ані фінансової можливості погоджувати вказані ультимативні вимоги страйкуючих працівників.
Тобто, розбіжності, з яких виник конфлікт, не носять характер колективного трудового спору. А тому з таких підстав страйк розпочатий бути не міг.
Висуваючи ультимативні вимоги, й розуміючи, що адміністрація                                                                   АТ «Кривбасзалізрудком» не матиме можливості їх виконати, відповідачі, фактично, вийшли з переговорів, й вдалися до відвертого шантажу та блокували законну господарську діяльність позивача.
Внаслідок неправомірної поведінки відповідачів позивачу спричинено збитки, які виражені у невиконанні планів виробництва, капітального будівництва, реалізації готової продукції. Позивач вимушений нести витрати на оплату простою трудового колективу, сплату податків і зборів при цьому будучи позбавленим можливості здійснювати свою підприємницьку діяльність.
Підземний протест супроводжується щоденними масовими мітингами перед адміністративною будівлею АТ «Кривбасзалізрудком».
Проведення вказаних масових заходів органами місцевого самоврядування узгоджено в період часу з 15 год до 17 год.
Натомість, масові зібрання, лайливі вигукування на адресу адміністрації, стук касками та порожніми бочками розпочинається щодня з 10 год і продовжується до пізнього вечора, що не тільки заважає нормальному виробничому процесу службовців комбінату, а й створює незручності для мешканців навколишніх будинків.
Враховуючи викладене не настала жодна з умов для початку проведення страйку, що передбачені частиною третьою статті 18 Закону, а отже проведення страйку з боку відповідачів є передчасним. Крім того, з боку відповідачів не вичерпано усіх примирних процедур, передбачених законодавством України, що свідчить про умисні неправомірні дії з їх боку, що суперечить вимогам наведеного Закону.
Отже, визнаючи конституційне право найманих працівників АТ «Кривбасзалізрудком» на страйк вважає, що недотримання порядку оголошення страйку, чітко регламентованого Законом та іншими нормативно-правовими актами, є порушенням прав роботодавця на вжиття заходів щодо уникнення чи мінімізації негативних наслідків, спричинених страйком.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням                     від 07 травня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Павленка В. В. про закриття провадження у справі відхилив.
Позов задовольнив частково.
Визнав дії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,                          ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 щодо проведення фактичного страйку та залишення у гірничих виробках шахт «Октябрська» та «Родіна»                                                АТ «Кривбасзалізрудком» у небезпечних підземних умовах, після закінчення робочого дня (зміни) без дотримання встановленого законом порядку, неправомірними.
В іншій частині позовних вимог відмовив.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що                         ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 не дотримались процедури страйку, протесту встановленої законом («букви закону»), хоча жодних завад їм у цьому не було.
Прийняття відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 рішення після закінчення робочого часу (зміни) у відповідні дати не виконувати свої трудові обов`язки, висловлення ними, хоча б і в індивідуальному порядку розбіжностей щодо соціально-трудових відносин з роботодавцем-позивачем, є фактичним страйком за принципом «духу закону», який є наріжним принципом верховенства права.
Одночасно, зазначені відповідачі маючи безперечне право на захист своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, не дотримались обмежень, встановлених статтею 42 Гірничого закону України, Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей, як це передбачено статтею 36 Конституції України. Внаслідок вказаного, було створено ситуацію, яка у контексті Кодексу цивільного захисту є аварією та спричинила введення адміністрацією простою. Отже, відповідачами під час обрання способу реалізації своєї свободи на страйк, протест, належної поваги до прав та інтересів роботодавця не проявлялось, що є безумовним порушенням принципів, висловлених Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Трофимчук проти України» (Заява № 4241/03) (пункт 46).
Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 позивачем не було доведено належними та допустимими доказами їх участь у фактичному страйку. Реалізація особами їх права на участь у мирному зібранні, що здійснюється із дотриманням встановлених регламентів та процедур, не є виправданою підставою для втручання.
Дніпровський апеляційний суд постановою від 14 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Криворізький залізорудний комбінат» залишив без задоволення.
Апеляційні скарги ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат                             Павленко В. В., Стояновського В. В., Мушніка С. С., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,                     ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ващенко О. М., ОСОБА_8 , ОСОБА_10 задовольнив.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області                    від 07 травня 2021 року в частині задоволення позовних вимог АТ «Криворізький залізорудний комбінат» про визнання дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,                       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 щодо проведення фактичного страйку та залишення у гірничих виробках шахт «Октябрська» та «Родіна» АТ «Криворізький залізорудний комбінат» у небезпечних підземних умовах, після закінчення робочого дня (зміни) без дотримання встановленого законом порядку, неправомірними - скасував та ухвалив в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення суду залишив без змін.
Стягнув з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 ,                ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 ,       ОСОБА_1 , ОСОБА_3 по 3 153 грн на користь кожного, сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що працівниками АТ «Кривбасзалізрудком» приймалось рішення про виникнення колективного трудового спору та здійснювалось формулювання вимог працівників та направлення роботодавцю відповідно до приписів статті 4 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачами було організовано страйк та, що саме останні були уповноважені діяти від імені трудового колективу підприємства. При цьому, саме члени страйкового комітету або інші уповноважені особи, визначені відповідно до Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», є належними відповідачами за позовом про визнання страйку незаконним.
Задоволення судом першої інстанції позовних вимог АТ «Кривбасзалізрудком» про визнання дій  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 щодо проведення фактичного страйку та залишення у гірничих виробках шахт «Октябрська» та «Родіна»                                            АТ «Криворізький залізорудний комбінат» у небезпечних підземних умовах, після закінчення робочого дня (зміни), без дотримання встановленого законом порядку, неправомірними, з тих підстав, що зазначенні відповідачі, в порушення вимог Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», провели фактичний страйк та в порушення частини другої статті 42 Гірничого закону України, після закінчення робочого дня (зміни) перебували у небезпечних підземних умовах без дозволу керівника гірничого підприємства є помилковим, оскільки у матеріалах справи відсутні докази організації та проведення відповідачами страйку.
Залишаючи в решті рішення суду першої інстанції без змін суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог до  ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є правильним, оскільки відповідачі у списку осіб, які залишились у підземних умовах праці після закінчення робочої зміни відсутні.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Від АТ «Кивбасзалізрудком» у жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                               від 14 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання фактичного страйку, організованого відповідачами в підземних умовах шахт «Родіна», «Октябрська»,  «Гвардійська», «Тернівська» та розпочатого з 03 вересня 2020 року без оголошення та висунення офіційних вимог адміністрації АТ «Кивбасзалізрудком» незаконним та ухвалити в цій частині нове судове рішення про їх задоволення.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що у постанові апеляційного суду не міститься жодного висновку про застосування конкретних норм матеріального права, або загального застосування норм Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» з урахуванням висновків Верховного Суду.
Наймані працівники АТ «Кивбасзалізрудком» припинивши виконання робіт та самовільно залишившись у підземних умовах шахт товариства, стверджуючи про наявність конфлікту з адміністрацією, проте, свідомо не оголошуючи страйк відповідно до процедури, передбаченої Законом, фактично ухилилися від здійснення примирних процедур, й провели фактичний страйк, який мав бути визнаний судом в порядку статті 23  Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» незаконним.
Однак, апеляційний суд зробив протилежний висновок, оскільки страйк не оголошувався, тому і визнавати його незаконним через недотримання процедури відсутні правові підстави.
Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статті 42 Гірничого закону України у вказаному контексті, коли наймані працівники гірничого підприємства свідомо недотримуючись процедури оголошення та проведення страйку, здійснюють протест в підземних умовах, а фактично страйк, який супроводжується добровільним залишенням в підземних умовах.
           
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від представника ОСОБА_8 - адвоката Мотуза О. В. у грудні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів», зокрема й ті, що надають визначення, встановлюють вимоги, законність або незаконність страйку працівників на підприємстві.
Проведення страйку є неможливим без визначення органу, який його очолює. Саме такий орган і є суб`єктом правовідносин щодо організації, проведення та припинення страйку, і саме він мав би брати участь у справі як відповідач, оскільки всіх дійсних учасників страйку залучити до справи практично не можливо.
Апеляційний суд дійшов правильних висновків, які відповідають обставинам справи, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що було організовано страйк та, що саме відповідачі були уповноважені діяти від імені трудового колективу підприємства. При цьому, саме члени страйкового комітету або інші уповноважені особи, визначені відповідно до Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів» є належними відповідачами за позовом про визнання страйку незаконним.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 08 листопада 2021 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Справа № 212/7150/20 надійшла до Верховного Суду 16 грудня 2021 року.
Верховний Суд ухвалою від 04 травня 2022 року продовжив представнику                             ОСОБА_8 - адвокату Мотузу О. В. строк на подання відзиву на касаційну скаргу                        АТ «Криворізький залізорудний комбінат».
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 липня 2001 року було здійснено державну реєстрацію, як юридичної особи, позивача АТ «Криворізький залізорудний комбінат».
Основний вид діяльності - видобування залізних руд. Отже, АТ «Кривбасзалізрудком» є гірничим підприємством у розумінні чинного законодавства України.
До складу АТ «Кривбасзалізрудком» входять наступні шахти (гірничі підприємства з видобування корисних копалин підземним способом), відокремлені структурні підрозділи без права юридичної особи - шахти «Родіна», «Октябрська», «Тернівська» (колишня імені Леніна), «Гвардійська», які здійснюють видобування корисних копалин особливо небезпечним підземним способом на підставі дозволів, виданих у 2001 році Державною службою геології та надр України зі строком дії до 2038 року.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10  на час відкриття провадження у справі перебували з АТ «Кривбасзалізрудком» у трудових відносинах, працюючи на різних посадах та за різними професіями, спільним для яких є виконання трудових обов`язків у підземних умовах шахтних виробок.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 працювали на посаді начальників дільниці шахти Октябрська АТ «Кривбасзалізрудком».
ОСОБА_6 - заступником начальника дільниці шахти «Октябрська»                                                    АТ «Кривбасзалізрудком».
ОСОБА_7 - машиністом підіймальної установки з повним робочим днем у підземних умовах шахти «Октябрська» АТ «Кривбасзалізрудком».
ОСОБА_8 - підземним стволовим сигналістом шахти «Октябрська»                                                    АТ «Кривбасзалізрудком».
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - машиністами бурових установок шахти «Родіна»                             АТ «Кривбасзалізрудком».
ОСОБА_9 - прохідником шахти «Родіна» АТ «Кривбасзалізрудком».
ОСОБА_10 - гірничим майстром шахти «Родіна» АТ «Кривбасзалізрудком».
ОСОБА_8 у період часу з 27 вересня до 15 жовтня 2020 року перебувала в підземних умовах шахти «Октябрська», що підтверджується «Журналом запису прізвищ осіб, що не здали світильники по закінченню робочої зміни».
ОСОБА_5 у період часу з 07 вересня до 15 жовтня 2020 року перебував у підземних умовах шахти «Октябрська», що підтверджується «Журналом запису прізвищ осіб, що не здали світильники по закінченню робочої зміни».
ОСОБА_1 у період часу з 03 вересня до 15 жовтня 2020 року перебував у підземних умовах шахти «Октябрська», що підтверджується «Журналом запису прізвищ осіб, що не здали світильники по закінченню робочої зміни».
ОСОБА_4 у період часу з 03 вересня до 15 жовтня 2020 року перебував у підземних умовах шахти «Октябрська» АТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується «Журналом запису прізвищ осіб, що не здали світильники по закінченню робочої зміни».
ОСОБА_6 у період часу з 03 вересня 2020 року по 15 жовтня 2020 року, перебував в підземних умовах шахти «Октябрська» , що підтверджується «Журналом запису прізвищ осіб, що не здали світильники по закінченню робочої зміни».
ОСОБА_7 у період часу вересень - жовтень 2020 року працювала згідно з графіком та не перебувала у небезпечних підземних умовах після закінчення робочого дня (зміни) без дозволу керівника гірничого підприємства, що підтверджується поясненнями представників АТ «Кривбасзалізрудком».
ОСОБА_10 у період часу з 07 до 29 вересня 2020 року перебував у підземних умовах шахти «Родіна» АТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується «Журналом запису прізвищ осіб, що не здали світильники по закінченню робочої зміни».
ОСОБА_3 у період часу з 07 до 29 вересня 2020 року перебував у підземних умовах шахти «Родіна» АТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується «Журналом запису прізвищ осіб, що не здали світильники по закінченню робочої зміни».
ОСОБА_2 у період часу з 07 до 29 вересня 2020 року перебував у підземних умовах шахти «Родіна» АТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується «Журналом запису прізвищ осіб, що не здали світильники по закінченню робочої зміни».
ОСОБА_9 у період часу вересень - жовтень 2020 року працював згідно з графіком та не перебував у небезпечних підземних умовах після закінчення робочого дня (зміни) без дозволу керівника гірничого підприємства, що підтверджується поясненнями представників АТ «Кривбасзалізрудком».
Починаючи з 03 вересня 2020 року в підземних умовах у гірничих виробках шахт                              АТ «Кривбасзалізрудком» після закінчення робочого дня (зміни) перебувала велика кількість працівників, зокрема станом на 8-00 год 16 вересня 2020 року за власним рішенням у шахті «Родіна» перебувало 76 осіб, у шахті «Октябрська» - 25 осіб, у шахті «Гвардійська» - 34 особи, у шахті «Тернівська» - 49 осіб, всього - 184 особи, які не заявляли вимоги до адміністрації та повноважних представників для ведення перемовин з адміністрацією підприємства не вказували.
Адміністрацією АТ «Кривбасзалізрудком» 10 вересня 2020 року в односторонньому порядку було підписано Меморандум про порозуміння та виконання зустрічних вимог між адміністрацією та працівниками АТ «Кривбасзалізрудком», спрямованого на усунення причин та наслідків у зв`язку із залишенням у підземних умовах праці після закінчення робочої зміни, в якому відсутні посилання на осіб, уповноважених діяти від трудового колективу, та їх підписи.
Адміністрація АТ «Кривбасзалізрудком» 14 вересня 2020 року звернулася до Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» щодо надання кандидатів для включення до участі у роботі спеціальної комісії для реалізації зобов`язань, викладених у Меморандумі. 
Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» надала згоду на вказану пропозицію, зазначивши, що не є організатором та керуючим подій на підприємстві, однак вважає за необхідне представляти інтереси працівників для врегулювання конфлікту з метою виведення на поверхню працівників, які залишаються у шахтах.
Первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» зазначила, що не може включати до складу комісії своїх представників, оскільки з трудовим колективом не погоджені відповідні питання, зокрема щодо Меморандуму, а тому вважає за потрібне затвердити склад відповідної комісії на зборах трудового колективу (найманих працівників)                                     АТ «Кривбасзалізрудком».
Адміністрацією підприємства АТ «Кривбасзалізрудком» 15 жовтня 2020 року та найманими працівниками, в особі очільників профспілок Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та Первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», було підписано Угоду про примирення між адміністрацією та працівниками                                                   АТ «Кривбасзалізрудком», спрямованих на усунення причин та наслідків у зв`язку із залишенням у підземних умовах праці після закінчення робочої зміни, за умовами якої АТ «Кривбасзалізрудком» взяв на себе зобов`язання не здійснювати кримінальне та адміністративне переслідування, а також не притягувати до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності працівників комбінату, у зв`язку із залишенням у підземних умовах праці після закінчення робочої зміни, згідно із списком у Додатку № 1.
Відповідачі зазначені у цьому списку, а саме:  ОСОБА_8  зазначена під номером 3 у списку працівників шахти «Октябрська», ОСОБА_1 зазначений під номером 4 у списку працівників шахти «Октябрська», ОСОБА_5 зазначений під номером 27 у списку працівників шахти «Октябрська», ОСОБА_6  зазначений під номером 11 у списку працівників шахти «Октябрська», ОСОБА_4 зазначений під номером 10 у списку працівників шахти «Октябрська», ОСОБА_2 зазначений під номером 68 у списку працівників шахти «Родіна», ОСОБА_3 зазначений під номером 37 у списку працівників шахти «Родіна», ОСОБА_10 зазначений під номером 23 у списку працівників шахти «Родіна».
ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у списку осіб, які залишились у підземних умовах праці після закінчення робочої зміни відсутні.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 44 Конституції України, статті 18 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» ті, хто працює, мають право на страйк для захисту своїх економічних і соціальних інтересів.
Право на страйк, як основоположне право особи, гарантоване статтею 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Пунктом 1 статті 8 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права (1966 року) визначено, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, зобов`язуються забезпечити: a) право кожної людини створювати для здійснення і захисту своїх економічних та соціальних інтересів професійні спілки і вступати до них на свій вибір при єдиній умові додержання правил відповідної організації. Користування зазначеним правом не підлягає жодним обмеженням, крім тих, які передбачаються законом і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної безпеки чи громадського порядку або для захисту прав і свобод інших; b) право професійних спілок утворювати національні федерації чи конфедерації і право цих останніх засновувати міжнародні професійні організації або приєднуватися до них; c) право професійних спілок функціонувати безперешкодно без будь-яких обмежень, крім тих, які передбачаються законом і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної безпеки чи громадського порядку або для захисту прав і свобод інших; d) право на страйки при умові його здійснення відповідно до законів кожної країни.
ЄСПЛ у рішенні від 02 жовтня 2014 року у справі «Веніамін Тимошенко та інші проти України» (заява № 48408/12), зазначив про те, що страйк беззаперечно захищається статтею 11 Конвенції. ЄСПЛ також зазначив, що таке втручання становитиме порушення статті 11 Конвенції, якщо воно не було «встановлено законом», не переслідувало одну або більше легітимних цілей та не було «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення зазначених цілей. Суд повторює, що вислів «встановлено законом»                                    у статті 11 Конвенції вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві, він також стосується якості закону, про який йдеться. Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість - за необхідності шляхом надання відповідної допомоги - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може спричинити відповідна дія.
ЄСПЛ у рішенні від 28 жовтня 2010 року (заява № 4241/03) у справі «Трофимчук проти України» також зазначив про те, що втручання становитиме порушення статті 11 Конвенції, якщо воно не «передбачено законом», не переслідує одну або більше легітимних цілей, передбачених пунктом 2, та не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення цих цілей. Суд зазначив, що заявниця оскаржила законність свого звільнення у національних судах, стверджуючи, зокрема, що вона не повинна була бути покарана за свою відсутність на робочому місці 03 березня 1999 року. Суди відхилили скарги заявниці, встановивши, що звільнення відповідало національному трудовому законодавству. Незважаючи на висновки судів стосовно згаданих вище аргументів заявниці, які не були точними та ясними, видається, що їхня позиція стосовно відсутності заявниці 03 березня 1999 року ґрунтувалась на тому, що така відсутність не мала прийнятного виправдання і, відповідно, це є порушенням трудової дисципліни. Суд не вбачає достатніх підстав не погодитись із застосуванням судами відповідного національного законодавства до обставин справи заявниці. Суд також зазначає, що українське законодавство передбачає право на страйк як один із засобів вирішення трудових спорів, який тягне тимчасове припинення роботи і встановлює порядок, відповідно до якого це право повинно здійснюватись. Ця процедура передбачає певні гарантії для працівників, включаючи імунітет від дисциплінарних заходів за участь у законному страйку. У цій справі заявниця брала участь в акції протесту проти свого роботодавця, що спричинило її відсутність на роботі протягом двох годин. Однак заявниця не дотрималась процедури страйку, викладеної у статті 19 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» від 03 березня 1998 року, і не стверджувала, що їй якимось чином завадили дотриматись її. Більш того, заявниця не заперечувала відповідність процедури, встановленої національним законодавством, вимогам статті 11 Конвенції. У світлі вищевикладеного Суд вважає, що дисциплінарне стягнення було накладено на заявницю законно і, отже, втручання було «передбачено законом» у розумінні пункту 2 статті 11 Конвенції. Суд також вважає, що втручання мало «легітимну мету» захисту прав колишнього роботодавця заявниці відповідно до національного трудового законодавства.
Порядок здійснення права на страйк встановлений Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», з урахуванням необхідності забезпечення національної безпеки, охорони здоров`я, прав і свобод інших людей.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» страйк - це тимчасове колективне добровільне припинення роботи працівниками (невихід на роботу, невиконання своїх трудових обов`язків) підприємства, установи, організації (структурного підрозділу) з метою вирішення колективного трудового спору (конфлікту).
Страйк застосовується як крайній засіб (коли всі інші можливості вичерпано) вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у зв`язку з відмовою роботодавця або уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців задовольнити вимоги найманих працівників або уповноваженого ними органу, профспілки, об`єднання профспілок чи уповноваженого нею (ними) органу.
Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» рішення про оголошення страйку на підприємстві приймається за поданням виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) чи іншої організації найманих працівників, уповноваженої згідно із статтею 3 цього Закону представляти інтереси найманих працівників, загальними зборами (конференцією) найманих працівників шляхом голосування і вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість найманих працівників або дві третини делегатів конференції. Рішення про оголошення страйку оформляється протоколом.
Нікого не може бути примушено до участі або до неучасті у страйку.
Орган (особа), який очолює страйк, зобов`язаний письмово попередити роботодавця або уповноважену ним особу, організацію роботодавців, об`єднання організацій роботодавців не пізніш як за сім днів до початку страйку, а у разі прийняття рішення про страйк на безперервно діючому виробництві - за п`ятнадцять днів.
Відповідно до загальних вимог Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» обов`язковими передумовами прийняття рішення про оголошення страйку є виникнення колективного трудового спору (конфлікту), вжиття заходів розгляду і вирішення колективного трудового спору (конфлікту), та вичерпання всіх можливостей його вирішення без застосування страйку.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: а) встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; б) укладення чи зміни колективного договору, угоди; в) виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; г) невиконання вимог законодавства про працю.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» вимоги найманих працівників на виробничому рівні формуються і затверджуються загальними зборами (конференцією) найманих працівників або формуються шляхом збору підписів і вважаються чинними за наявності не менше половини підписів членів трудового колективу підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу. Разом із висуненням вимог збори (конференція) найманих працівників визначають орган чи особу, які будуть представляти їх інтереси.
Вимоги найманих працівників, профспілки чи об`єднання профспілок оформляються відповідним протоколом і надсилаються роботодавцю або уповноваженій ним особі, організації роботодавців, об`єднанню організацій роботодавців.
Статтею 5 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» передбачено, що роботодавець або уповноважена ним особа, організація роботодавців, об`єднання організацій роботодавців зобов`язані розглянути вимоги найманих працівників, категорій найманих працівників, колективу працівників чи профспілки та повідомити їх представників про своє рішення у триденний строк з дня одержання вимог.
Якщо задоволення вимог виходить за межі компетенції роботодавця або уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців, вони зобов`язані надіслати їх у триденний строк з дня одержання вимог власнику або до відповідного вищестоящого органу управління, який має право прийняти рішення. При цьому строк розгляду вимог найманих працівників кожною інстанцією не повинен перевищувати трьох днів.
Загальний строк розгляду вимог і прийняття рішення (з урахуванням часу пересилання) не повинен перевищувати тридцяти днів з дня одержання цих вимог роботодавцем або уповноваженою ним особою, організацією роботодавців, об`єднанням організацій роботодавців до моменту одержання найманими працівниками чи профспілкою повідомлення від роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців, власника, відповідного вищестоящого органу управління про прийняте рішення.
Рішення роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців, власника, відповідного вищестоящого органу управління викладається у письмовій формі і не пізніше наступного дня надсилається уповноваженому представницькому органу іншої сторони колективного трудового спору (конфлікту) разом із соціально-економічним обґрунтуванням.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) виникає з моменту, коли уповноважений представницький орган найманих працівників, категорії найманих працівників, колективу працівників або профспілки одержав від роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців повідомлення про повну або часткову відмову у задоволенні колективних вимог і прийняв рішення про незгоду з рішенням роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або коли строки розгляду вимог, передбачені цим Законом, закінчилися, а відповіді від роботодавця, уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців не надійшло.
Про виникнення колективного трудового спору (конфлікту) орган, який представляє інтереси найманих працівників або профспілки, зобов`язаний у триденний строк письмово проінформувати роботодавця, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням підприємства та Національну службу посередництва і примирення.
Частиною другою статті 18 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» передбачено, що страйк може бути розпочато, якщо примирні процедури не привели до вирішення колективного трудового спору (конфлікту) або роботодавець або уповноважена ним особа, організація роботодавців, об`єднання організацій роботодавців ухиляється від примирних процедур або не виконує угоди, досягнутої в ході вирішення колективного трудового спору (конфлікту). 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про ненадання позивачем належних та допустимих доказів того, що працівниками АТ «Кривбасзалізрудком» приймалося рішення про виникнення колективного трудового спору, здійснювалося формулювання вимог працівників та їх направлення роботодавцю відповідно до приписів статті 4 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».
Також апеляційний суд обґрунтовано зазначив про недоведення позивачем організації відповідачами страйку, а також те, що саме відповідачі були уповноважені діяти від імені трудового колективу підприємства.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 апеляційний суд правильно зазначив про те, що зазначені особи відсутні у списку осіб, які залишилися у підземних умовах праці після закінчення робочої зміни.  
Апеляційний суд правильно застосував до спірних правовідносин норми права, що регулюють спірні правовідносини, тому безпідставним є посилання у касаційній скарзі на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки вказана обставина є підставою для касаційного оскарження, а не для скасування судових рішень, які ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам законності та обґрунтованості.
Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції у нескасованій після апеляційного перегляду частині та апеляційного суду є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції у нескасованій після апеляційного перегляду частині та апеляційного суду.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції у нескасованій після апеляційного перегляду частині та апеляційного суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області                    від 07 травня 2021 року у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
                                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                           Є. В. Петров