Справа № 341/654/21 
Провадження № 22-ц/4808/317/22
Провадження №22-ц/4808/318/22 
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т.В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Девляшевського В.А., Томин О.О.
з участю секретаря                Мельник О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 01 грудня 2021 року та на додаткове рішення від 13 грудня 2021 року, у складі судді Гаполяка Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
в с т а н о в и в:
У квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 93 665,16 грн завданих збитків, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов обґрунтувала тим, що вона є власником автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовує як підприємець для здійснення господарської діяльності по перевезенню пасажирів. Автомобілем керує ОСОБА_3 , який є її найманим працівником.
11 листопада 2020 року о 17 год. 43 хв. по вул. Церковна, в смт. Більшівці Галицького району, Івано-Франківської області мало місце ДТП – зіткнення її автомобіля Mercedes, д.н.з.  НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та трактором колісним, який буксирував зернову сівалку д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на зустріч під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2021 року провадження в справі про адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП щодо ОСОБА_3 закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.
Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2021 року провадження в справі про адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Позивачка вважає винуватим у ДТП ОСОБА_2 , який зобов`язаний відшкодувати їй завдані збитки, зокрема 56 311,62 грн матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля; 21 000 грн упущеної вигоди за 70 днів, в період з 11 листопада 2020 року по 20 січня 2021 року здійснювався ремонт автомобіля а тому не здійснювались пасажирські перевезення, 9 000 грн виплаченої заробітної плати водію ОСОБА_3 . 
Рішенням Галицького районного суду від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення 93665,16 грн завданих збитків, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Додатковим рішенням Галицького районного суду від 13 грудня 2021 року задоволено заяву представника відповідача - адвоката Геника А.В. про ухвалення додаткового рішення та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати на залучення професійної правничої допомоги в сумі 10800 грн.
       Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. 
Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, вважає, що судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам, що мають значення для справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
       Зазначає, що судом не враховано норми статті 76,77 ЦПК України, та помилково зроблено висновок, що висновок Експертного дослідження за результатами проведення авто товарознавчого дослідження № 2571/2572/20-28 від 20 листопада 2020 року та висновок Експертного дослідження обставин та механізму ДТП від 15 вересня 2021 року є неналежними та недопустимими доказами, оскільки висновок експерта не є обов`язковим та не має наперед встановленого значення. 
У разі коли висновок експерта наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватись лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню та відповідній оцінці в судовому засіданні.
Суд мав розцінити дані висновки як письмові докази, надані в обґрунтування обставин, на які посилалась позивачка, як на підтвердження позовних вимог.
Вважає, що факт закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не є обставиною, яка спростовує наявність вини особи в скоєнні ДТП.
З урахуванням постанов Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого та від 18 лютого 2021 року, ОСОБА_2 винний у вчиненні ДТП, що мала місце 11 листопада 2020 року в смт. Більшівці, в наслідок якої автомобілю Mercedes, д.н.з. НОМЕР_1 спричинено механічні пошкодження, а позивачці матеріальну шкоду.
       Також суд безпідставно не врахував, що позивачка є фізичною особою-підприємцем і з 11 листопада 2020 року по 20 січня 2021 року була фактично позбавлена можливості здійснювати свою підприємницьку діяльність та понесла реальні втрати майнового характеру.
Зазначає, що по фактичним обставинам справи наявний причинний зв`язок між протиправними діями ОСОБА_2 , який керуючи транспортним засобом - трактором колісним з причіпленою зерновою сівалкою МТЗ-82 порушив вимоги пункту 13.3 Правил дорожнього руху та наслідками у вигляді понесених позивачкою збитків.
Суд не дослідив спричинену позивачці матеріальну шкоду, не встановив дійсний розмір спричиненої шкоди та не визначив обсягу відповідальності відповідача.
Щодо ухвалення додаткового рішення, то судом не дотримано порядку встановленого статтею 141 ЦПК України щодо строків та порядку подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу.
Апелянт просить скасувати ухвалені судом першої інстанції рішення та постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь на відшкодування матеріальної шкоди 93665,16 грн та сплачений судовий збір.
Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Зазначає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди ґрунтуються на припущеннях, та не можуть братися судом до уваги. Висновки експертних досліджень, долучені до матеріалів справи, не є належними доказами в розумінні вимог чинного законодавства. 
Рішення та додаткове рішення суду є законними та обґрунтованими, відповідають вимогам законодавства.
Просить залишити рішення та додаткове рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 заперечили доводи апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що висновок Експертного дослідження за результатами проведення авто товарознавчого дослідження № 2571/2572/20-28 від 20 листопада 2020 року та висновок Експертного дослідження обставин та механізму ДТП від 15 вересня 2021 року не є належними та допустимими доказами, судом не здобуто інших доказів на підтвердження вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mercedes, д.н.з. НОМЕР_1 , та вихідних даних наведених для розрахунку втраченої вигоди.
       Постановляючи додаткове рішення про задоволення заяви представника відповідача про стягнення судових витрат за правничу допомогу, суд виходив з того, що представником відповідача надано докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 11 листопада 2020 року о 17 год. 43 хв., по вул. Церковна, в смт. Більшівці Галицького р-ну при зустрічному роз`їзді мало місце зіткнення транспортних засобів Mercedes, д.н.з.  НОМЕР_1 яким керував ОСОБА_3 та трактором колісним, який буксирував зернову сівалку д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобіль Mercedes отримав механічні пошкодження, що визнається сторонами.
Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2021 року провадження в справі про адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП щодо ОСОБА_3 закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 керуючи авто Mercedes, д.н.з.  НОМЕР_1 при зустрічному роз`їзді з трактором колісним, який буксирував зернову сівалку не допустив порушення пункту 13.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху та не міг уникнути зіткнення (а.с. 9-10).
Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2021 року провадження в справі про адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП (а.с. 11).
Згідно наданого позивачем висновку Експертного дослідження № 2571/2572/20-28 від 20 листопада 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mercedes, д.н.з. НОМЕР_1 становить 56 311, 62 грн.
ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, з правом здійснювати ліцензійну діяльність по наданню послуг з перевезення пасажирів, а ОСОБА_3 є найманим працівником ОСОБА_1 . 
У жовтні – грудні 2020 року ОСОБА_3 , як найманому працівнику нарахована заробітна плата в розмірі 6 000 грн. та виплачена за мінусом загальнообов`язкових податків та зборів.
Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Згідно із частиною першою, четвертою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим  правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.        
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
       Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки),  доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частиною 2 статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини.
Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, протиправність діяння відповідачів та причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням та заподіяними збитками.
       Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
       Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження вартості заподіяного їй матеріального збитку в результаті пошкодження транспортного засобу автомобіля Mercedes, д.н.з.  НОМЕР_1 в ДТП надано висновок Експертного дослідження за результатами проведення авто товарознавчого дослідження № 2571/2572/20-28 від 20.11.2020 року, проведеного за заявою позивача.
Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що у даному висновку не вказано, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, а відтак такий висновок не може бути визнаний належним та допустимим доказом.
Положеннями статті 106 ЦПК України передбачено проведення експертизи на замовлення учасників справи. Так, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.  Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Ураховуючи те, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка не довела розмір заподіяної матеріальної шкоди внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу.
Такий висновок викладено у Постанові Великої  Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року, справа № 522/1029/18.
З тих же мотивів суд обґрунтовано не визнав належним та допустимим доказом висновок Експертного дослідження обставин та механізму ДТП від 15 вересня 2021 року.
Колегія суддів також зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Так, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Апелянтка обґрунтовано посилається на те, що висновок експерта є одним із доказів та підлягає відповідній оцінці.
Однак, на підтвердження розміру заподіяного матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля позивачкою суду надано єдиний доказ - Висновок експертного дослідження за результатами проведення авто товарознавчого дослідження від 20.11.2020 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль Mercedes, д.н.з. НОМЕР_1 з 11.11.2020 року про 20.01.2021 року перебував на ремонті, однак будь-яких доказів з цього приводу суду не надала, у тому числі і щодо понесених нею витрат на ремонт вказаного транспортного засобу.
Позивачкою також не представлено доказів того, які саме пасажирські перевезення та протягом якого періоду часу нею, як приватним підприємцем, не здійснювалися у зв`язку з тим, що транспортний засіб перебував на ремонті та які збитки вона у зв`язку з цим понесла.
Не знайшли свого підтвердження також доводи апелянтки про те, що судом не дотримано порядку встановленого статтею 141 ЦПК України щодо строків та порядку подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з п.4 ч.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, суд не вправі втручатися у ці правовідносини, однак  чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Відповідно до ч.4- 6  ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до протоколу судового засідання від 01.12.2021 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_7 до закінчення судових дебатів у справі заявив про те, що стороною відповідача буде подано заяву з відповідними доказами про відшкодування витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
03 грудня 2021 року на адресу суду першої інстанції адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Лігалл Групп» надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення та докази того, що копія даної заяви із додатками надіслано ОСОБА_1 (а.с.135-137 т.1).
Від позивачки ОСОБА_1 клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд взяв до уваги подані стороною докази, зокрема, Договір про надання правової допомоги на здійснення представництва №Д21-07-12 від 23 липня 2021 року укладений між адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Лігалл Групп» та ОСОБА_2 , акт приймання-передачі наданих послуг від 02.12.2021 року з описом наданих послуг та їх вартості на загальну суму 10800 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера про оплату ОСОБА_2 адвокатському об`єднанню 10800 грн.
Беручи до уваги, що відповідач у відповідності до норм ст. 137, 141 ЦПК України подав заяву про стягнення судових витрат по оплаті за надання правої допомоги, які підтверджені належними доказами, позивачка ОСОБА_1 не подавала клопотання про зменшення розміру таких витрат, то суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву відповідача.
А відтак підстав для скасування додаткового рішення, судом не встановлено.
Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни ухвалених судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст.  374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 01 грудня 2021 року та додаткове рішення  від 13 грудня 2021 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, у випадках передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 травня 2022 року.
Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                В.А. Девляшевський
О.О. Томин